CSORGEY TITUSZ 



Chernelházi Chernél István 



1865—1922. 



Életének, munkaerejének teljében, 57 éves korában ragadta el a 

 halál intézetünk éléről, melyet lelke egész melegével gyámolított, vezetett. 



Fiainak éreztük magunkat körében s most ugy gyászoljuk, mintha 

 atyánkat vesztettük volna el. Mestere volt a tollnak és az ékesszólásnak, 

 élesszemü, biztos itéletü tudós, emellett melegszívű művész és poéta. 

 Ez a lelkialkata valósággal predesztinálta őt arra, hogy épen annak a 

 tudományszaknak váljék diszére, amelyhez nem elég a tudós kutató 

 szelleme, hanem a művész és poéta szive is szükséges. Innen van, hogy 

 minden Írásán a szív melege ömlik el és teszi azt oly kedvessé. Mert 

 szépen irní sokan tudnak, de annyira szívvel írni, miként ő tudott, csak 

 keveseknek adatott meg. 



Minél inkább elmélyedünk szép lelkének, kiváló szellemének vizs- 

 gálatába, annál nagyobbnak, fájdalmasabbnak érezzük veszteségünket és 

 az ő pótolhatlan voltát. Mert amiként Herman Ottónk, ugy Chernél 

 Istvánunk ís csak egy volt. 



Példát mutatott, miként kell az anyagi függetlenség mérhetlen elő- 

 nyét léha mulatságok helyett a kultúra javára fordítani. Sokoldalú tehet- 

 sége és lankadatlan munkakedve mellett az anyagi függetlenség, a velejáró 

 mozgási szabadság emelte őt az ornithologusok ama egyre ritkuló típusának 

 kiváló képviselőjévé, amely tudásának javarészét közvetlen szemléletből, 

 a nagy Természetből mentve, tudós, író, rajzoló, zeneileg képzett madár- 

 hangkutató, turista, vadász és praeparátor is egy személyben. 



Ezzel a felkészültséggel az elsők egyike lett azok között, akiknek 

 hazai madártanunk utóbbi néhány évtizeden történt felvirágzása köszön- 

 hető. Intézetünk története pedig a legszorosabban van összeforrva az ő 

 mindig szerény és önzetlen közreműködésével. Mihelyt Herman Ottó 

 szervező lángelméje, valamint kormányunk belátása és jóakarata egy ujabb 



