CHERNELHÁZI CHEÍINEL ISTVÁN 25 



többi közt a szombathelyi kultúrpalotában felállított remek biológiai 

 madárcsoportjai tanúskodnak. Ha pedig uralkodó hajlamai oly sok más 

 irányban le nem kötik, a madárfestés terén is jelentős sikereket érhetett 

 volna el; fejlett alak- és szinérzéke, müvészáhitata képessé tette volna 

 arra, hogy nemes örömökben eltelt életének tömérdek gyönyörű impresszió- 

 ját nemcsak ragyogó soraiban, hanem képekben is hagyhassa reánk. 

 Müvészlelke a zene terén is megnyilvánult. Mestere volt a citerának. 

 Számos magaszerzette dala és ábrándja maradt fenn, melyeket annyi 

 érzéssel tudott tolmácsolni, amennyit talán csak a magyar sziv képes e 

 hangszeren megszólaltatni. Dalai végigzengettek örömeinek minden tanyá- 

 ján, kezdve az ősi kőszegi kúrián, a Fertő és a Velenczei . tó partján, 

 a Kárpátok vadászkunyhóiban s a Badacsony sziklái alatt. 



A dal már elnémult. De él szerzőjük neve, maradandó alkotásainak 

 becse és nemzetének hálája. 



Életrajzi adatai. 



Született Kőszegen, 1865. évi május 31-én. Középiskoláit ugyanott, 

 valamint Sopronban, jogi és természettudományi tanulmányait 

 Pozsonyban és Budapesten végezte. Sopronban kiváló mesterére 

 akadt Fászl István bencéstanárban, akinek tudása és lelkesedése kivüle 

 még két ornithologust nevelt a magyarságnak. 



A madárvilág iránt való érdeklődése, amelyet nagyatyai és atyai 

 örökségképen hozott magával, már kora gyermekségében kutatásra kész- 

 tette. Madártani naplójának Írásához 1877-ben, ahg 12 éves korában 

 hozzákezdett s folytatta utolsó napjáig. A madárhangok tanulmányozásán 

 kezdve, oly buzgalommal látott szétszórt madártani irodalmunk tanul- 

 mányozásához is, hogy 1887-ben és 1889-ben már e szakunk történetét 

 és könyvészetet is megirta. (Természettud. Közlöny 1887. és Magyar 

 Könyvszemle 1889). Ekkor kezdte meg hazánlv madártanilag nevezetesebb 

 vidékeinek bejárását, a Kárpátoktól az Aldunáig. Ez utalnak egyik emléke 

 a kapuvári „Öreg egér" cimen a Természettud. Közlöny jubiláris emlék- 

 könyvében, 1892-ben ragyogó tollal megirt természeti képe. 1887-ben 

 hosszabb időt töltött a Velencei tavon, itt alapozva meg ma 1.500 darabból 

 álló gyűjteményét, melyet azóta intézetünknek adományozott. 



Áttanulmányozta hazánk minden nevesebb madárgyüjteményét, emellett 

 állandó lelkesedéssel kutatta a madárvonulás titkait, szorgosan g^'üjtve a 

 nép ajkán élő madárneveket is. 



1891-ben Norvégiába utazott, a Nordkapot megkerülve Vadsőig s a 

 Varanger-fjordig, egy hónapot töltve Tromső szigetén a sarkköri madár- 

 élet tanulmányozásával. Ennek az utjának terméke az „Utazás Norvégia 

 végvidékeire" — 1893. — cimen megjelent s ugy tudományos, mint szép- 



