48 Dr- NAGY JENŐ 



Madártani vázlatok a Pancsovai Nagy Rétből. 



1909—1917. 

 Irta : De. Nagy Jenő. 



A Magyar Alföld déli határán, ott ahol a Duna, Tisza, Bega, 

 Ternes és Száva egykor egy közös óriási mocsárterületre öntötték 

 árvizeiket, dacára a folytonos lecsapolásoknak és folyószabályozásoknak 

 még megmaradt egy jókora terület igazi „rét", amely még különösen a 

 tavaszi árvizek idején, most is hű képét nyújtja a Magyar Alföld ma már 

 eltűnt folyómenti rétségeinek. 



Egykor ezek a rétek, folyómenti mocsárterületek, Uj\ id éktől 

 kezdve egy összefüggő, néhol keskenyebb, néhol szélesebb sávot alkottak 

 a D u n a baloldah sekélyebb partvidékén, le egészen Pancsovai g. Ebbe 

 torkollott azután bele északról a Tisza az ő még szélesebb árterületével, 

 a mely a B e g a árterületével együtt, mint egy beltenger, szigetként körül- 

 fogta a T i t e 1 i fensikot. E beltenger a nagy tavaszi áradások allíalmával, 

 amikor a magasabb pontok kivételével, mindent elborított az ár, s még az 

 erdőségek is vizben állottak, nagyobb területet borított el, mint a Balaton 

 egész víztükre. S mikor elvonult az árviz, s csak a fenekekben, holt 

 ágakban, morotvákban, barákban maradt vissza több vagy kevesebb viz, 

 a mely életnedvvel látta el a mocsarak, tavak buja vegetátióját, akkor 

 fejlődött ki azután az alsótiszai és aldunai rétek igazi élete, amelyek 

 szinte tropikusán buja növényvilágukkal és páratlanul gazdag madárfauná- 

 jukkal hazánknak Közép-Európában páratlanul álló természeti kincsét, 

 látványosságát alkották. 



S mi maradt meg belőlük? 



Semmi ! Az alsótiszai, csurogi, zsablyai s a hires m o s o- 

 r i n i, t i t e 1 i rétekből semmi nincs már meg ; a k o v i 1 i rétek is eltűntek 

 már, s csupán csak a Duna-ágak közt levő szigetek, galéria erdők maradtak 

 meg itt ideig-óráig. 



A Rudolfsgnad (Rezsőháza) és Leopoldova (Csenta) közti 

 óriási mocsarak is mind már a multak emlékei közé tartoznak, és csak 

 a Belegis, Zimony, Belgrád és Pancsova közti nagy dunai 

 kanyarulatban fekvő typikus aldunai „rét" őrizte meg, minden szabá- 

 lyozási kísérlet daczára is épségét és eredetiségét, eltekintve egyes erdő- 

 ségek és berkek kiirtásától. 



