12 Dr. ALMÂSY GYÖRGY 



A trianoni békét teljes meztelenségében ismerte fel: mint előre 

 megfontolt szándékú, tervszerű megölését egy kicsiny, törekvő nemzetnek, 

 mely ezer éven át, Európa egész történettartamának egy teljes negyedén 

 keresztül, mint a nyugati kultúra és civilizáció kitartó harcosa egymagában 

 állva a kelet szennyes hullámainak partján küzdött és szenvedett és amelyet 

 most mégis — vagy épen ezért? — ki akarnak irtani. 



És hogy ez az irtómunka a népek szabadságának, a civilizációnak 

 és a kultúrának erkölcsi álarca alatt indult meg, ez megrendítette hitét 

 az emberiségben és az emberi etika közösségében. 



E szomorú napok derűsebb pillanatai voltak reá nézve a semleges 

 és részben ellenséges külföld baráti szakkörei közt oly hosszú időre meg- 

 szakadt összeköttetések fokozatos újraéledése, kivált az amerikai Egyesült 

 Államokkal és a hollandi királysággal. Mindenekelőtt pedig a hollandiai 

 ornithologusoknak a m. kir. Madártani Intézetnek és madárvédelmi törek- 

 véseinek sorsa iránti meleg érdeklődése volt az, ami emberileg felemelően 

 hatott sebzett szivére. 



Fájdalmas örömmel üdvözölte a résztvevő vigasz e megnyilvánulásait. 

 De megrendült hitét ezek sem voltak képesek helyreálUtani, 



Tisztán látta a természetparancsolta korrelációt a gazdasági fejlődés 

 szabadsága és a magasabb kulturális felvirulása között. S most látnia 

 kellett hazáját önkényesen feldarabolva, nemzetebeheknek millióit kul- 

 túrájukkal együtt idegen gazdasági körbe olvasztva, a megmaradt ahg 

 életképes részt idegen tanokkal elnemzetietlenitve, a gazdasági elnyomoro- 

 dásba, erőszalvkal a pauperizmusba és kulturátlanságba taszítva. 



Ezekről a vigasztalan és reménytelen állapotokról szól az Aquilának 

 szánt utolsó dolgozata. 



Még mielőtt a korrekturaivek kezéhez kerültek volna, leverte őt az 

 alattomos betegség. Sportban edzett, acélos teste hetekig harcolt a lappangó 

 ellenséggel, mig végre elérkezett a február 21-iki keserves éjszaka. 

 A szokatlanul szigorú, jeges telet ép akkor váltotta fel hirtelen a langy ulás ; 

 tavaszi sejtelem volt a levegőben : a tavasz kezdete ! 



Ugyanolyan napok, aminőkre Gheenel több mint negyven tél folyamán 

 vágyva tekintett : a tavasz kezdete. 



Ragyogó napfény ; simogató, illatosán langyos levegő ; csacsogó 

 seregélyek, csapongó bibicek, hintázó barázdabillegetők. És nemsokára az 

 annyira áhitott, titokzatos alkonymadarak, a kedves hosszú csőrüek! 



Tavasz nyilasa, madárvonulás kezdete! 



Megindul a madárvonulás, de most már Gheenel István nélkül ! 

 Hűséges, kék szeme soha sem fog többé szárnyas kedveltjei után szere- 

 tettel tekinteni; soha sem száll ki többé a hegyek és völgyek, erdők, 

 mezők és nádasok közé; soha többé az isteni szép, nagy és remek 

 Természetbe ... 



