CHERNELHAZI CHERNÉL ISTVÁN 



11 



is tisztán egyénileg, a vérbeli kutatónak erkölcsi és gondolatbeli gazdag- 

 ságú megismeréséből, valamint a széplelkü és életvidám költői szivből 

 virult ki és emelkedett teljes, megállapodott érettségre, — már évek hosszú 

 sora óta. Mert az ö mindig változatlan, mindig derűs és szeretetreméltó 

 lényének hű állhatatossága, amely számára oly sok barátot szerzett és 

 tartott meg, épen ennek a világos, komolyerkölcsü és színtiszta harmóniában 

 megszilárdult világnézletének volt erős és érett kifejezése. 



Szinte kísértésbe esünk, hogy Cheenel életét boldognak dicsérjük. 



Már ifjú éveiben független, maga ura lévén, egész erejét szeretett 

 tudományszakának áldozhatta. És csakugyan alapvető, hatalmas munkát 

 is végzett már ifjúságában. Ami még ezután is reá várt, főképen alkotá- 

 sainak betetőzése és megőrzése volt. 



Saját, ősi rögén élve, a bensőséges családi boldogság meleg fész- 

 kében zavartalanul verőfényes és gondtalan létnek örülve, becsülve és 

 elismerve nemzetétől, amelynek szellemi kultúráját oly hiven és önzet- 

 lenül szolgálta, tisztelve és szeretve a bel- és külföldön vele együttérző, 

 hiven ragaszkodó baráti körtől, mint erőteljes ötvenes, még megelégedetten 

 tekinthetett vissza a jól felhasznált életre, boldogan és bizakodva néz- 

 hetett előre a lassú alkonyodás felé, amely még sok áldásos munkával, 

 sok kedves emlékű örömmel kecsegtette. 



És ekkor érte őt a legljeserübb fájdalom. Eljött a világháború és 

 durva kézzel mindent összetört, amit Chernél szeretett, amiben hitt, 

 ami előtte szent volt és amire életének egész munkája irányult. 



A távol orosz harctéren eltűnt a viruló, egyetlen fia. Multak az évek, 

 de hir csak nem jött felőle. Nehezen viselte az atya ezt a keserű fájdal- 

 mat és szívszaggató volt nézni, mily csöndesen viselte ; fájdalmában is 

 nagy volt. 



Jött azután a monarchia összeomlása, a magyar haza szétzuzatása, 

 a trianoni diktátum. 



Aki ismerte CnERNEL-nek vallásos mélységig bensőséges hazaszeretetét, 

 az tudja csak felérni, mennyire velejéig hatottak e csapások. 



Még csak néhány nappal is megbetegedése előtt mélységes fájda- 

 lommal szólt előttem az annyira szeretett Erdélynek és őslakóinak, a 

 székelyeknek szomorú sorsáról, a kolozsvári egyetem hanyatlásáról és 

 Apathy intézetének oktalan elpusztításáról, annak pótolhatlan tenyész- 

 kisérleti sorozatairól, az észszerütlen uj határokról, amelyek közvetlenül 

 szülővárosa kapuja előtt s annak határát keresztbevágva húzattak meg, a 

 Fadeusz alkotta remek Mária Terézia szobormű otromba elpusztításáról 

 Pozsonyban, a mi boldog fiatalságunk megszentségtelenített, elveszett 

 színhelyén. 



