IQ Dr. ALMÁSY GYÖRGY 



kezekre bizom : a m. kir. Madártani Intézetben működő hü munkatársaira, 

 amely intézet mai mintaszerű fejlettségében és mai szilárd működési 

 irányában Chernél lelkéből való lélek, nagyszabású, messzire tekintő 

 metodikájának alkotása. Magam részéről megelégszem, ha Cheenel kutató 

 életének tisztán emberi, személyes elemeit röviden jellemezhetem. Mindez 

 azonban az ő bájos poétalelkével van szoros összhangban. 



Mert noha csodálatosan éles volt a megfigyelőképessége, exakt, sőt 

 higgadtságig szigorú és tárgyilagos a tudományos megismerése és Ítélő- 

 képessége, azért a természetbúvár Chernél mégis valódi, vérbeh művész 

 és költő volt. 



Ezt már szeretett anyanyelvének mesteri birtoklása is igazolja, mert 

 Írásai és levelei alakra, zengzetességre és szóbeli gazdagságra való tekin- 

 tetből is mintaszerűek. Stílusának legtisztább szépsége mégis bizonyára 

 abban van, hogy valóban magyar, tehát hogy mindenben a turáni nyelve- 

 zetnek igazi, eleven lelkét leheli s ez oly előny, ami a modern magyar 

 irodalomnak, kivált a külföldi, főkép germán irodalom nem kivánt hatása 

 alatt fejlődött napisajtónak vajmi ritkán sajátja. 



De az alakiakon kivül még fokozottabban nyilvánul meg Chernél 

 poétalelke írásaiban és leveleiben. Ezekben keresetlenül, sőt csaknem 

 félénken elrejtőzve bár, de mindenütt és mindig megcsendül lirai alap- 

 hangja az ö természet iránti, mindent átölelő, forró szeretetének, abba 

 való behatolásának, a vele való mélyenbuzgó testvérisűlésének, a vele való 

 egységének. 



Verőfényesen derűs, vidámságra hajlamos temperamentuma mellett 

 sem volt az az ember, aki könnyen kitárja lelkét. Ami legjobb és legszebb 

 volt, azt csaknem mimózaszerű gyengédséggel zárta lelkének mélyébe. 



Egészen véletlenül történt, hogy a fejlődéstörténeti kérdésekre vonat- 

 kozó szűkebb munkaköröm a levélbeh és szóbeh véleménycsere folyamán 

 gyakran vezetett bennűnlvet a megismerés legszélső határainak területére, 

 a világnézlet, valamint a lét és keletkezés végső kérdéseinek területére. 

 És csak ekkor nyilvánult meg előttem Chernél mélykedélyü poéta- 

 lelke a maga teljességében. 



A materialisztikus monizmusnak sivár józansága, amely az ő mindenek- 

 előtt biológiai alapon működő buvárszelleme előtt is csődöt mondott és 

 nagyon is sok kérdést hagyott felelet nélkül, szomjazó lelkét még sokkal 

 kevésbé tudta kielégíteni. Mert az mindenben a harmonikus szépség, a 

 kellemes összhang felé törekedett. 



A zenét mindennél jobban szerette. Zenét érzett a természet mun- 

 kálkodásában, amely ránézve a szépség tökéletes szinfóniája volt. Világ- 

 nézlete tehát a kedélynek derűs filozófiája volt, amely leginkább Goethe 

 vüágnézletéhez hasonlítható. De nem oly értelemben, mintha a költők e 

 királyának lett volna utánérző követője. Nem. Mint annál, ugy CnERNEL-nél 



