ChebnelhAzi Chernél István 



Ez év februárjának 21-ikén, kőszegi ősi családi házában örökre 

 lehunyta tiszta, acélkék szemét Chernél István, akinek meleg és mélyen- 

 járó szelleme bizonyára az Aquila minden hivének, a bel- és külföld 

 minden, vele személyes érintkezésben volt szaktársának feledhetlenül 

 élénk emlékezetében fog tovább élni. 



Mert tiszta, derűs és átszellemült nyíltságában egész lénye vissza- 

 tükröződött ennek a ritka, harmonikus tisztaságával annyira lebilincselő 

 egyéniségnek. 



Csaknem negyven éve már, hogy Cheenel Istvánt Pozsonyban, 

 az ősi koronázóvárosban, hol mindketten tanulmányainkat végeztük, meg- 

 ismertem. Égve a természet, vadászat, táji szépségek és természetmeg- 

 figyelés szeretetétől, csatlakoztam éveihez mérten nagyon érett, komoly 

 kortársamhoz, aki már akkor bámulatraméltóan mély természettudományi, 

 kivált madártani tudása révéén mihamar örömmel üdvözölt valódi mes- 

 teremmé és vezetőmmé vált. 



E távoli boldog ifjúkor óta kötött össze bennünket a hü, szilárd barátság 

 és tudományos megismerésre való csendes törekvésnek közös életcélja. 



Szép hazánkban végzett kirándulások százain, déli Magyarország 

 mocsárvadonjaiban, a Fertő és Hanyság sása és nádasai közt, a 

 Velenczei-tó fészektelepein, a Duna hgeteiben, Magyarország nyugati 

 és északi hegy- és dombvidékein voltam szerencsés kutatva vagy vadászva 

 Cheenel István kísérője és tanítványa lehetni. De élvezetes órák százait 

 töltöttem vele a munkaasztalnál és az elméleti tudomány szolgálatában 

 is méregetve, összehasonlítva, adatokat kicserélve. 



E ritka férfiú gazdag lelke, csodálatosan elmélyedt előkelő lénye ily 

 módon talán sokkal inkább feltárult előttem, mint barátjainak legtöbbje 

 előtt. 



És ezekből végtelen sok volt neki. Mert ellensége Cheenelnek nem 

 volt. Aki ismerte, annak barátjává kellett lennie,' annak szeretnie kellett őt. 



