60 Dr. NAGY JENŐ 



Ez a Balőek szállás. Ettől délre szintén a Duna-parton van egy kb. 2 

 km. hosszú és 1 km. széles füz és galagonyabokros sűrűség, apró erektől 

 át és átszelve ; igen sok öreg nyesett fejű fűzfa is van itt, melyek kedvelt 

 fészkelőhelyei az itt számosan előforduló Corvus comix és Pica rustica-wak. 

 E bokros területet Cservenk á-nak hivják. 



A rossz viharos idő miatt csak a nádas területek széleit jártam be 

 az első nap. 



A Sir ok a bara most óriásivá növekedett víztükrén, amely avas 

 náderdővel van övezve, ezer és ezer Anas boschas, penelope 200 — 300-as 

 csapatokban, Nyroca ferruginea és clangula, Anas acuta össze-vissza- 

 huznak, mozognak egész délután. A víztükör pedig feketéllik a sok kacsától. 

 Ezek a „vándorkacsák", ahogy errefelé őket nevezik. 



A nádasok szélén levő zsombékosban pedig a bokáig érő vizben s a 

 gyepen szintén ezrével a Oallinago gallinaria. Nem egyenként, hanem 

 százával szállnak fel egyszerre, még pedig, mivel a terület nagyon nyilt, 

 jó messziről. Ugyanitt a vizes gyepen Larus ridibundus-ok — kb. 20 — 30 

 drb. — bogarásznak. Mindenfelé sok a Circus aeruginosus. 



A ház körül Corvus comix és Pica rustica. Mindkettő nagy elősze- 

 retettel tartózkodik a halásztelepek környékén, s a Duna partján, ahol 

 fűzek és bokrok is vannak. A bokros helyeken már cippegnek a vonulásban 

 levő Turdus musicus-ok. 



Másnapra az eső elállt, kiderült. A Siroka bara és Intaőa terítve 

 van kacsákkal. Folyton húznak egyik tótól a másikhoz, de legjobb húzás 

 d. e. 11 óra tájban volt. A két óriási tavon megbecsülhetetlen tömegben 

 vannak a kacsák. Legtöbb az A. acuta, azután a Spatula clypeata és Anas 

 penelope; querquedulá-k és creccá-k. 100-as csapatokban mint seregélyrajok 

 suhannak ide-oda. Sok a boschas is, de nincsenek oly nagy csapatokban 

 és ezért nem tűnnek annyira fel. Nyroca ferruginea, clangula aránylag a 

 többihez, acuta-hoz és penelope-hQz képest nem sok van. Láttam még Anas 

 streperà és Nyroca feriná-kaX is. Meg vagyok győződve, hogy itt van most 

 valamennyi európai kacsafajból ; vizén ülő kacsák közt még az Erismatura 

 1 — 2 példányát is felismerni véltem, de ezt mint bizonyost nem merem 

 állitani. 



Feledhetetlen látvány, amikor az ezernyi madártömeg a lövésekre 

 viharzugáshoz hasonló robajjal felrepül és hápogva, sipolva, fütyülve, zúgva, 

 sziszegve betölti az egész levegőeget. Nemsokára azonban ismét terítve a víz- 

 tükör ; a nádasban rejtőző csolnakunkat nem is igen veszik észre. Acutá-k 

 20 — 30-as csapatokban sipoló hui-hui, hiejű-hiéjü hangjukkal, süvöltő repülé- 

 sükkel mindenkor legjobban feltűnnek. A penelopé-k 30 — 50-es rajokban, 

 Spatula-k 6 — 10-es csapatokban ; boschas-ok pedig már rendszerint páronként 

 járnak. Fulica-kat is hallottam már a nádasban ; hasonlóképen a Lusciniola 

 melanopogon is kezd már énekelgetni. Anser fabalis-oknak nyomuk sincsen. 



