76 Dr- NAGY JENŐ 



Az erdöszéli barákori több Totanus ochropus is volt, a B e s z n y fok házai 

 körül pedig elég gyakori az Oriolus. Az erdő felett egy izben még 2 Falco 

 subbuteo-t is megfigyeltem. 



Az erdő nyugati szélén húzódó öreg Dunaág a nagy szárazság 

 miatt majdnem teljesen ki van száradva. Itt kevés kacsa, több A. cinerea. 

 A. purpureat az egész Rétben egyet sem láttam. Nycticorax volt sok ; 

 ezek estefelé nagy számban húztak 10 — 10-es csapatokban a Duna felől. 

 A. ralloides is volt szép számmal. Az erdő körüli mélyebb erekben, ahol 

 még megmaradt egy kis viz, 40 — 50-es csapatokban voltak a Ciconia 

 alba-k és tömegesen húztak egyik helyről a másikra. 



A Beszny foknál, bár itt is jól megfogyott, mégis van elég viz. 

 Itt a viz felett járnak-kelnek s helyenként meg is szállnak A. cinerea-k, 

 Nyctúorax-ok, A. ralloides-ék, s kevés Larus ridibundus és Sterna hirundo. 

 Egy izben 10 — 15 Plegadis is húzott a fok vize felett. 



Másnap a Beszny foktól kiindulva átszeltük teljesen a Rét észak- 

 nyugati részét. Reggel 8-tól d. u. 6-ig tartott ez a dsungel vándorlás, 

 amely a járhatatlan sürü bozótban, sásban, nádban, rettenetes árnyék- 

 nélküli hőségben oly fárasztó és megerőltető volt, hogy azt egyhamar el 

 nem felejtem. Hozzá még vezetőnk és teherhordónk, egy szerb disznó- 

 pásztor, csak 11 óráig jött velünk, ekkor nem tudván magát kiismerni és 

 nem birván tovább a bozótban való gázolást, ott hagyott minket. 



Eleinte az öreg Duna-ág mellett haladtunk, majd azt elhagyva dél 

 felé indulva csak ugy torony iránt nekivágtunk az Otses irányában a vég- 

 telen fü- és sástengernek. Csak a magas szerémi plató eg^^es pontjai és 

 a szerbiai Avala-hegy szolgáltak irányító pontokul, a sürü nádban azonban 

 a nap állásán és az iránytűn kivül semmire sem támaszkodhattunk. 



Előbb egy szekérút csapását követtük, amely egykor ut volt, most 

 azonban alig hogy fel lehetett ismerni. Később ez is elmosódott, s akkor 

 igazán csak ugy találomra haladtunk a felvett irányban. Dél felé kilyukadtunk 

 az Otseshez; alig van benne egy kis viz, s a vizirózsák a sárban síny- 

 lődnek. Egy Haliaëtus (fiatal) egész közelről repült fel a meder oldalából. 

 A sekély vizben sok Ardea cinerea és A. ralloides gázol. Kacsa, A. boschas 

 és Nyroca ferruginea alig pár darab. 8 — 10 Sterna hirundo, 1 — 2 Hydro- 

 chelidon leucopareia és nigra., kevés Larus ridibundus és 2 izben 2 — 2 

 és egy izben 1 Larus cachinnans. 



Ami azonban legjobban meglepett, az a Phalarcocorax pygmaeus-dk 

 nagy sokasága. Az Otses környékén mindenfelé lehetett őket látni, de egy 

 helyen, különösen nagy számban voltak a nádas szélén levő összeverődött 

 avas nádtörmeléken, oly sürü csapatban, hogy egy sötétbarna sávként 

 vették körül a mocsár vizirózsás tükrét. Az egyik, avas nádtól járhatatlan, 

 sürü nádasban folyton jöttek-mentek, krákogtak, krekegtek; megpróbáltam 

 ide behatolni, de a mély vizben, s a vadul össze-vissza kuszált nádbozótban 



