150 



SCHENK JAKAB 



gólya közül csak egy kalandozott el délkelet felé. Ez a példány M a sk at-ban, 

 délkeleti Arábia legszélsőbb csücskében, Indiával szemben került kézre. 

 A nagy számban megjelölt németországi és dániai gólyák közül eddig ily 

 délkeleti kivétel még nem ismeretes. 



A rendes téli szálláshoz való szigorú ragaszkodás ellenére is föl- 

 merülhet azonban az a kérdés, vájjon mindig Délafrika volt a fehér gólya 

 téli szállása ? Nem akarok visszamenni valamely távoli geológiai korszakra, 

 csak egy-két századdal korábbi időkre, amelyeket még némileg ellenőrizni 

 is lehet. Nem egészen véletlenül vetem föl ezt a kérdést, hanem három adat 

 alapján, amelyek egyöntetűen Indiába teszik a fehér gólya téU szállását 

 egészen az 1870-es évekig. Minthogy éppen fentebb láttuk, hogy mily 

 szigorú következetességgel ragaszkodik a fehér gólya az egyszer kiválasztott 

 téli szálláshoz, azért nem lehet ezt a kérdést egyszerűen ugy elintézni, 

 hogy ezek az esetek kivételeket alkotnak az általános szabály alól. Leg- 

 feljebb maguknak az egyes adatoknak a hitelességét lehet kétségbevonni 

 s hogy erre nézve mások is hozzászólhassanak, részletesen közlöm a 

 szóbanforgó adatokat. 



Az első adatnak, sajnos, nem tudom megmondani a pontos irodalmi 

 forrását. De igen élénken emlékszem ornithologiai pályám elejéről, amikor 

 csak olvastam, de nem jegyeztem, egy latin autor szavaira: „Ciconia ex 

 Polonia in India", egy Lengyelországban megjelölt gólya Indiából hozott 

 választ. Talán akad valaki az olvasók közül, aki ismeri vagy megleh a 

 forrást. Mindenesetre gondolkodóba ejtő jelenség, hogy amikor a régi 

 autoroknál is megnyilvánuló közfelfogás szerint vonuló madaraink Afrikában 

 telelnek, miért szerepel akkor itt India? Ha ez csak mese volna, akkor 

 a mese kitalálója bizonyára a közfelfogásnak megfelelően Afrikát jelölte 

 volna meg, mint a téli szállás helyét. 



A második eset a Kolozsvárott megjelent „Nemzeti Társalkodó" 

 1830. évf. 378., 379. lapjain van feljegyezve; erre dr. Réthly Antal volt 

 szives figyelmeztetni. Az eredeti közlemény bizonyára valami német lapból 

 van véve s valószínűleg megkerül most már, hogy a figyelmet fölhívtam 

 rája. Idézett helyen Balog Mikló« „a gólyákról'' cim alatt a következő 

 történetet irja meg. Egy katonatiszt elbeszélése szerint egy Hamburg 

 és Harburg között fekvő majorban 1813. őszén sárga selyempántlikát 

 kötöttek egy gólyafióka nyakára. Ez a gólya 1814. április havában vissza- 

 tért, rajta volt a sárga selyempántlika és abban egy iras, mely szerint 

 ez a gólya 1814. február 10-én T elli c her y-ben, India Madras kor- 

 mányzóságában a m al ab ári partokon került kézre. Bármilyen szigorú 

 biráló szemmel elemezzem ezt a forrást, nem találok benne egy olyan 

 mozzanatot is, amely szavahihetőségét kétségessé tehetné. 



A harmadik esetet a „Mittheilungen des Ornithologischen Vereines 

 in Wien" 1884. évi külön kötete „Section für Geflügelzucht und Brief- 



