A FEHÉR GÓLYA TÉLI SZÁLLÁSA 151 



taubenwesen" hozza a 61 — 63. lapon „Der Storch von Hagbüll" cim 

 alatt és pedig a „Pfälzerische Geflügel-Zeitung" nyomán. A hosszadalmas 

 és fölöttébb regényes elbeszélésnek az a tartalma, hogy Dániában See- 

 land szigetén a h a g b ü 1 1 i lovagi uradalom fiatal gazdája Gerd Grote, 

 kis lánc segélyével medaillont erősített az uradalomban fészkelő gólya 

 lábára. A medaillonba zárt papirra oda irta a nevét, lakhelyét. A következő 

 évben visszatérő gólya kis piros tokot viselt a lábán és izenetet hozott 

 Ghutnee-Bungalowsból. Ez az angol tisztek villatelepe Benares 

 mellett. Az 1875. január 2-ról keltezett izenetet egy fiatal hölgy küldte s a 

 kettőből egy pár lett. Ez a regényes elem még nem zavarna, de föltűnő az a 

 részlet, hogy a gólya kétszer is hozott izenetet egymásután. Nem tudom 

 egykönnyen elhinni, hogy ez a gólya két egymásután következő évben pont 

 ugyanarra a helyre ment volna s még nehezebb elhinni, hogy pont mégis talál- 

 ták és meg tudták fogni. A pontos hely- és személynevek alapján azonban a 

 dániai ornithologusok magánösszeköttetéseik révén bizonyára megállapithatják 

 az eset hitelességét, annál is inkább, mert a szereplök még életben lehetnek. 



Ez a három adat több-kevesebb megbízhatósággal, de egyöntetűen 

 Indiát jelöh meg mint a fehér gólya korábbi téli szállását. Lássuk még, 

 mennyiben egyezik meg ez az eredmény a vonatkozó területeknek a 

 gólyára vonatkozó régebbi faunisztikai adataival. Jeedon The birds of 

 India Vol. III. 1864. p. 736 szerint a fehér gólya Indiában igen gyakori 

 téli vendég, amely óriási csapatokban szokott előfordulni. Kartert szerint 

 (Die Vögel der palaearktischen Fauna Bd. II. p. 1214) az Indiában elő- 

 forduló fehér gólyák túlnyomó nagy része Ciconia alba asiatica, bár a 

 Ciconia alba előfordulását nem tartja lehetetlennek. A gólya jelenlegi 

 vonulási Asszonyait véve alapul, Haetert föltevése teljesen födi a való- 

 ságot, mert miként emiitettem, a nagy számban jelölt európai gólyák 

 közül eddig egyetlen egy se került elő Indiában. A Délafrikára vonatkozó 

 régebbi madártani munkák (Layard, Holub) szerint a gólya ott az 1860-as, 

 1870-es években is előfordult, bár nem lehet elzárkózni az elöl az 

 impresszió elöl, hogy akkoriban jelentékenyen ritkább volt, mint jelenleg. 

 Mindazonáltal ezeknek az adatoknak az alapján eldöntetlen marad a fehér 

 gólya régebbi téli szállásának a. kérdése. 



De nem is eldönteni, hanem csak fölvetni akartam ezt a kérdést, 

 nehogy a vonulási elméletek fölállításánál és elbírálásánál dogmaként 

 szerepeljen a madarak állandó, megváltozhatatlan téli szállása. Mert ha 

 valamely madárfaj megváltoztatja a téli szállását, akkor egyszerre összedűl 

 mind az a következtetés, amelyet az elméletek a téh szállás megváltoztat- 

 hatatlanságához fűztek. A kérdés fölvetése egyúttal arra is int, hogy a 

 gólyajelölést nem szabad még re bene gesta teljesen elhanyagolni. Habár 

 a gólyavonulás jelenlegi lefolyását már igen pontosan ismerjük, bizonyos 

 ellenőrző jelöléseket a jövőben is folytatni kell. 



