164 KISEBB KÖZLEMÉNYEK 



a tágabb nyilásuakat pedig deszkaeresszel láttam el, hogy az eső beléjük 

 ne vágjon. Ez utóbbiakat mind elfoglalták a kerti rozsdafarkuk (Erithacus 

 phoenicurus L.), noha ezelőtt soha semmiféle madár nem fészkelt bennük. 

 A fenti számadatok csak a tudott fészkekre vonatkoznak. Azt hiszem, 

 nem túlzok, ha az összes fészkek számát a nyilvántartottak ^/a-ával többre 

 becsülöm. Az énekes rigó (Turdus musicus L.), mely idejöttömkor egy- 

 általában nem fészkelt, 1919-ben már 6 párban volt megtelepülve, közülük 

 2 pár a ház közvetlen közelében.*) j^^ g^^^^^ ^^^^^^ 



Az ablaketető megóvása a verebektől. Mióta Tavarnáról Mis- 

 kolcra kerültem, a régi tipusu, oldalt nyiló ablaketetőt egyre iparkodom 

 a sokkalta tolakodóbb városi verebektől is megóvni. Én is abból a fel- 

 tevésből indultam ki, hogy a veréb ügyessége elmarad a cinegéé mögött. 

 Elsőbben az eleséget kis bádog vályúba téve, azt ugy akasztottam egyetlen 

 fonállal az etető belsejébe, hogy a legkisebb érintésre is meginogjon. Ez 

 csak az első, enyhe télen vált be ; a második télen már versenyt ettek a 

 verebek a cinegékkel és csuszkákkal. 



Ezután az etető fenekén vágtam nyilast. Ez az ujitás is csak rövid 

 időre riasztá el a verebeket ; utóbb már ismét a vályucskán hintáztak. 

 Végül most már elzártam a készülék 2 oldalsó bejáróját ugy, hogy a 

 madár már csak alulról juthatott belé. Ez, legalább egyelőre, be is vált. 

 A cinegék remek horogvonalban kénytelenek felsiklani, amit eddig, tehát 

 2 év óta egyetlen veréb sem tudott utánozni. Mégis, a midössze 2 éves 

 tapasztalat alapján ezt az eredményt sem merem véglegesnek mondani. 



Jegyzet: A házi és mezei veréb ravaszsága és föl sem tételezett ügyessége 

 fényesen nyilvánult meg azoknak a kísérleteknek során is, amelyeket intézetünk egy- 

 idejűleg Budapesten végzett az ingó, a fonálháritós és az alulnyiló etetőkkel s amelyekről 

 az Aquila XXIII. kötetében (p. 56—73) számolt be. Biztos eredményt máig is csak az 

 ugyanott leirt „süveges-etetővel" értünk el. Szerk. 



id. SZEŐTS BÉLA. 



Karvaly az etetőnél. 1921 márciusán a cinkék még sürün láto- 

 gatták az etetőkunyhót, mely közvetetlen a ház előtt, a terrasson volt fel- 

 állitva. Egy karvaly reá kapott s a terrasset körülvevő öreg platánok közül 

 oly ügyesen s "villámgyorsan csapott az üveg alatti tálcára, hogy a cinkék- 

 nek nem volt idejök menekülni, egyet biztosan elfogott. Ezt szemünk lát- 

 tára akkor is megtette, ha mi is beszélgetve kinn ültünk a terrasson. Oly 

 észrevétlenül s gyorsan csapott le s repült zsákmányával a közeli sürübe. 

 hogy lehetetlen volt lőni. Több karvalyt lőttünk azon időben a kertben, 

 de ugy látszik ez az egy mindig elmenekült. Már épen spárga huzalokat 



*) E szépen fejlődő telep további sorsa ismeretlen, mert a Magyarországtól 

 elszakított területen volt, honnan kezelője távozni volt kénytelen. Szerk. 



