166 KISEBB KÖZLEMÉNYEK 



A jégmadárról. Az 1920-ik év októberében beállott szokatlan 

 hideg a Nyíregyházát átszelő kis patakot is jéggel vonta be. Csupán 

 mintegy 4 kilométernyi szakasz maradt nyitva s ezen okt. 30-ika és nov. 

 2-ika közt kb. 30 jégmadár gyűlt egybe. A patak szakadékos partjáról 

 ákáchajtások nyúlnak a viz fölé, kitűnő leső helyül szolgálva. Egy ilyen, 

 kiválóan kedvelt helyükön több mint 10 drb ujjnyi hosszú halacskát találtam, 

 részint a jégen heverve, részint abba befagyva. Némelyiknek a fél feje 

 hiányzott s ezek még éltek; a többinek egészen szét volt roncsolva a feje. 

 E jelenség okát kutatva, viziciekányra is gondoltam, mert ez is a hal 

 fejét szokta kikezdeni. Ámde a friss havon semmiféle nyomot sem láttam 

 s igy kétségtelenül a jégmadarak hullatták el a sok kis halat. E mada- 

 rakból a következő év egész nyarán is láttam itt egyeseket; nem lehe- 

 tetlen tehát, hogy költöttek is itt, bár fészküket nem sikerült megtalálni. 



Nagy László. 



A szajkó (Garrulus glandarius L.) károsságához. Badacsony 

 hegykupját borito körülbelül 200 holdnyi erdőségben, mely leginkább 

 tölgy- és bükkfából kerül ki, a szajkó elég közönséges fészkelő madár. 

 Őszre kelve, gyümölcséréskor az erdőben felnevelkedett szajkóivadék kisebb 

 csoportokban szorgalmasan kilátogat a hegy lankásait elfogó, gyümölcs- 

 fákkal bővelkedő szőlőkbe s itt az eredő gyümölcsökben súlyba eső 

 károkat okoz. Nemcsak a körtéket dézsmálja, hanem kiváló előszeretettel 

 a diót, mandulát és még inkább a gesztenyét. A szőlőkben álló nyaralók 

 körül tenyésző gesztenyefákat rendszeresen látogatják '4 — 8 főnyi bandákban, 

 különösen a reggeli és késő délutáni órákban oly szemtelenséggel, de 

 emellett oly furfangos elővigyázatossággal, hogy kártevésük ellen alig 

 lehet védekezni. Mielőtt a gesztenyefára szállanának, 100 — 200^-nyire 

 valamelyik más fára vagy karó hegyére ereszkednek s kémlelnek. Ha biztos 

 a környék, hirtelen odasurrannak a nyárilakok mellett álló gesztenyefára, 

 kivágnak egy gesztenyét vagy tüskés fondorjával együtt leszakítják s 

 100 — 200^-re odább szállnak vele, hogy valami alkalmas ágon vagy a 

 földön kihámozzák a gesztenyét fondorjából és elköltsék. Ha nem sokat 

 háborgatják őket, hajnaltól estig szinte folytonosan járnak a falat után. 

 A nyaralók szüretig többnyire üresen állván, a szajkóknak szinte szabad 

 a vásár mindaddig, mig a szőlősgazdák meg nem érkeznek. 



Ám a szajkók addigra ugy megszolíták a szabad prédázást, hogy 

 nem egykönnyen mondanak le a teritett asztalról s ugyancsak erőszakosan 

 viselkednek. Semmiféle ijesztegetésnek, hessegetésnek nem ülnek föl, hanem 

 kellő távolból figyehk a nyaralók táját s az első alkalmas pillanatot fel- 

 használják, hogy odasurranjanak a csábitó gesztenyéhez és sebtiben kaphas- 

 sanak egy-egy szemet. Még a lövésre sem hederitenek, sőt egy-egy társuk 

 elvesztése sem tériti őket másfelé, legfeljebb ravaszkodásukat fokozza. 



