174 KISEBB KÖZLEMÉNYEK 



Daru nyáron. Bogtat Kálmán 1921. június 5-én Komárváros 

 mellett (Zala m.) három darut látott, melyek ÉNy. -> D. irányban repül- 

 tek, tehát a Kisbalaton felé. A megfigyelő a madarat egész biztosan fel- 

 ismerte; annyival is inkább, mert 14 — 15 évvel ezelőtt a somogyi Nagy- 

 berekben többször észlelte. Pásztoremberek emiitették nekem, hogy 

 1919. és 1920. május, illetve június havában 12 darabot láttak Ormán- 

 don repülni. ^^^^^^^ ^^^^.^ 



Egy hajdani kócsagtelep. Schenk: Jakabnak az 1918. évi 



Aquilában megjelent cikke „A kócsag hajdani és jelenlegi fészkelőtelepei 

 Magyarországon" kiegészítéséül közlöm férjem elmondása alapján az alábbi 

 adatokat : 



Bácsmegyében Szond község határához tartozik az a terület, mely 

 egész 1900-ig Eldorádója volt a vizivadnal:. Ekkor ide is bevonult a 

 kultúra s az ármentesítés megfosztotta fészkelőhelyétől a vízimadarak 

 tízezreit. Hajléktalanná lett a vadrécék, vadlúd, kárókatona, a sirályok, 

 vöcskök s különféle gémfajok mellett, a legnemesebb viziszárnyas a 

 kócsag is. 



A kis kócsag nem költött itt, csak a nagy kócsag, ez is legfeljebb 

 8 — 10 párban. A kilencvenes években 1887 — 1891-ig fészkelt a rét leg- 

 nehezebben megközelíthető részén (1, a mellékelt térképet), avas, régi 

 náderdőben, melyet friss nád vett körül, rendesen összetört, egymásradőlt 

 nádon, emberraagasságban. Fészkeik a többi vizimadár fészektelepeitől 

 teljesen külön voltak, de még egymástól is legalább 100 méter választotta 

 el őket. Férjem, mint szenvedélyes vadász, megfigyelte tavasszal, nádkup 

 tetejéről, hová szállnak le rendszeresen a kócsagpárok s a bokáig érő 

 vízben ment be a nádrengetegbe, ahol két fészket is talált. Az egyik 

 párnak tojásai voltak, a másiknak fiataljai. 



Az átvonuló kócsagok ősszel rendesen felkeresték a szondi rétet. 

 Egy alkalommal oly nagy mennyiségben vonultak, hogy a letiport nádas, 

 az úgynevezett marhajárás fehér volt tőlük. Lehetett sok száz. De meg- 

 közelíteni nem lehetett őket, mert semmi fedezék nem volt. Őszi vonulások 

 alkalmával több példányt lőtt férjem, ezekből kitömve ma is megvan 

 néhány a család birtokában. 



Vonatkozással az Aquila 1918. évi mellékletének 12. old. 2. sz. 

 jegyzetére, közlöm, hogy a Heeman Ottó által emiitett sokác falu tényleg 

 Szond lehetett, mert itt hordják a nők főkötőjükön az aranyhimzés 

 között a kócsagtollat is. A toll családi ékszerként száll gyermekről- 

 gyermekre. Ma már a festői népviseletnek ez a fő ékessége megfogyott, 

 mert hiába, a toll idővel törik, kopik. Midőn férjem a kócsagokat lőtte, 

 s a faluban megtudták az asszonyok, megrohanták, hogy adná el a disz- 

 tollakat s aránylag nagy árt kínáltak a toll száljáért. A kócsagtollhoz 



