PHrNOIPII GENERAliE ALE TEHNICU OBSEHVATIEI \ITAI,E 27 



în sfîişit, apro])iei'ea din ce în ce mai mare a momentelor de observaţie pe luuil şi 

 acelaş organism vin ilnce la obţinerea unei continuităţi a observaţiei vitale, cimpul pro- 

 priu-zis al morfo-fiziologiei (de exemplu, cinematografia cu Zeitraifung). 



Morfo-fiziologia devine experimentală dacă în timpid observaţiei sau înaintea 

 începerii acesteia scliimbăm condiţiile desfăşurării procesuhii în studiu. Nimic însă nu ne 

 împiedică să privim morfo-fiziologia ca o fiziologie studiată cu metode morfologice. 



înregistrarea grafică a fenomenelor motorii sau electrice, mniăriiea schimbărilor 

 chimice şi fizico-chimice, de exemplu, aparţine metodologiei fiziologiei propriu-zisc. în 

 schimb, observaţia directă a schimbărilor de formă şi structură macroscopice, micro- 

 macroscopice şi microscopice (eventual chiar a unor structuri ultramîcroscopice) de-a 

 lungul desfăşurării procesului de dezvoltare, studiul schimbării raporturilor topografice, 

 înregistrarea directă morfologică a creşterii şi a dezvoltării, răspîndirea şi deplasarea 

 elementelor cehdare, a fazelor solide şi lichide etc. constituie domeniul caracteristic al 

 morf o -fiziologiei . 



Metodele morfo-fiziologice evidenţiază astfel procesul fiziologic prin imaginea 

 sa morfologică. 



Posibilităţilor de evidenţiere a fenomenelor care intră în cîmpul morfo-fiziologiei 

 le stnt trasate anumite limite impuse de gradul de dezvoltare al tehnicii, limite care în- 

 gustează în unele domenii aplicabilitatea actuală a metodelor morfo-fiziologice. Există 

 însă, de pe acum, multe domenii care oferă un cîmp destul de fertil şi plin de perspective 

 pentru aplicarea acestor metode. 



Istoria morfologiei normale şi patologice ne arată în miilte cazuri (nu în toate !) 

 parcurgerea rmei faze iniţiale de cercetare pe baza observaţiei momentului fixat, urmată 

 de obicei de faza observaţiei vitale morfo-fiziologice. Cele mai bune rezultate s-au obţinut 

 prin justa combinare a ambelor metode. 



METODE DE OBSERVAŢIE VITALĂ A EMBRIONULUI DE PASĂRE 

 ŞI A ANEXELOR SALE IN 8ITU 



Aceste metode se aplică embrionului lăsat în interiorul oului, adică al cojii, păstrîu- 

 du-şi deci raportmile normale cu gălbenuşul, albuşul şi anexele sale 



OVOSCOPIA (MIRAJUL OUĂLOR) 



Această metodă veche permite observaţia embrionului şi a vaselor sale jtrin tran- 

 sparenţa cojii şi a membranei papiiacee. 



începînd din a treia zi a incubaţiei la ouăle cu coaja subţire şi albă (ouăle rasei 

 Leghorn), ovoscopia permite vederea vaselor viteline şi mai tîrziu a vaselor alantoidienc, 

 stabilirea locului pe care-1 ocupă embrionul în ou, aprecierea mărimii exacte a camerei 

 de aer etc. 



Din ziua a cincea a incubaţiei, prin ovoscopiese pot observa contracţiile aniniosului, 

 mai tîrziu şi unele mişcări ale einbrionuhii. 



Indispensabilă pentru controlul biologic al incubaţiei, ovoscopia permite, începind 

 din a patra zi, diagnosticul nuirţii embrionului sau a ouălor nefecundate. 



