lNTER\TrNTiiLE Directe si indikecte 35 



în felul acesta se ])nt nienf ine circulaţia sanguină şi viaţa întregii formaţiuni embrio- 

 nare 24 de ore, uneori chiar mai mult. Putem examina la orice măritor, chiar şi cu imersie 

 — depunînd o lamelă sterilă pe suprafaţa de examinat — orice regiune a suprafeţei forma- 

 ţiunii embrionare vii astfel preparate. 



Putem depune embrionul cu aria sa vasculară pe o lamă plană, care se introduce 

 în niicroterniostatul ,,de lamă" (fig. 45, vezi şi ,,Cultuii de ţesuturi"). Giaţie acestui 

 dispozitiv îl putem observa la temperatura de 38°, cu microscopul obişnuit saii cu ultro- 

 ]tiU'ul. Re iH)t lua fotografii în serie (fig. 46^. 



DESPRE INTERVENŢIILE DIRECTE ŞI INDIRECTE 

 ASUPRA EMBRIONULUI DE GĂINĂ ŞI A ANEXELOR SALE 



Metodele de intervenţie folosite în embriologia experimentală s-au împărţit de obicei 

 în metode generale, prin care se acţionează asupra întregului comjilex embrionar, şi metode 

 zise ,, locale", îndi-eptate de la început asupra unor porţiuni morfologic sau funcţional 

 delimitate. Printr-o intervenţie „generală" se poate acţiona însă electiv asupra unei regiuni 

 delimitate sau paralel asupra mai multoi' regiuni, de luldă asu})ra unui organ embrionai" 

 deosebit de sensibil la acţiunea unui anumit agent, considerat însă ca avîiid o acţiune 

 generală. Această electivi tate nu trebuie să se manifeste numai la o fortaaţiune anatomic 

 delimitată, ci poate privi im sistem biochimic şi funcţional specializat. 



Invers, metodele zise ,, dii-ecte", care se adresează de la început unor regiimi deli- 

 mitate, vor putea avea şi repercusiuni generalizate prin corelaţiile regiunii primitiv afectate 

 cu restul complexului embrionar, în raport cu poziţia pe care o ocupă partea afectată în 

 momentul intervenţiei (şi mai tîrziu) în sistemul de interacţiuni care leagă într-un tot 

 unitar elementele constitutive ale complexuhii embrionar. 



Intervenţiile directe, folosiiul mijloace mecanice, termice, chimice, radiaţii etc. 

 executabile pe embrionul de găină (pe corpul sau pe anexele sale), sînt de midt timp 

 cunoscute. 



Scymkiewicz (1875), W a r y n s k i şi Pol (1884) au descris intervenţii 

 mecanice (incizii) sau cauterizări cu acul fierbinte în scopul de a obţine experimental mal- 

 formaţii. Lillie (1903) foloseşte electrotermocauterul, Grăper (1907— 1933) ope- 

 rează cu ajutorul coloraţiei vitale, Dantschakoff şi Bereskina (1931) distrug 

 cu galvanocăutend regiunea gonocitelor primordiale, S z e p s e n w o h 1 (1933) reia 

 tehnicile teratogene ale lui Warynski, perfecţionîndu-le, Clark (1920) şi mai cu 

 seamă K o p s c h (1927) dezvoltă tehnica distrugerilor locale electrolitice, T c h a c h o- 

 t i n (1912—1920—1921) descrie tehnica leziunilor prin aplicaţia localizată a razelor ultra- 

 violete (,,microînţepătură" cu un fascicul fin de raze ultraviolete). B e n o i t (1930) 

 iradiază teritoriile localizate ale embrionului de găină cu raze idtraviolete, folosindu-se 

 de ecrane găiuite, depuse pe placa embrionară. L a c a s s a g n e şi D e s c 1 i n se folo- 

 sesc (1928) de radiaţia emisă de substanţe radioactive (poloniu) ; Dantschakoff 

 şi Bereskina (1931) de radon. E. W o 1 f f iradiază porţiuni localizate ale embrio- 

 nului de găină cii raze rontgen, folosindu-se de ecrane găurite (1930). 



Această listă sumară şi incompletă (există un număr foarte mare de lucrări asupra 

 intervenţiilor tlirecte pe embrionul de găină) evidenţiază numai principalele tehnici directe 

 folosite pînă aciim. 



