36 TEHNICA OBSERVAŢIEI VITAIE ASUPRA EMBRIONULUI DE GAINA 



în ceea ce priveşte metodele generale, ele au fost primele întrebuinţate, fiindcă 

 nu necesitau tehnici complicate, devenite aplicabile abia mai tLrziu. Dareste a obţinut 

 experimental o serie de malformaţii la găină prin încălziri, răciri, agitări sau vernisajul 

 ouălor. (Embriologia experimentală datorează foarte mult metodelor de teratologic expe- 

 j'imentală). Multe din ciinoştinţele pe care le avem astăzi asupra desfăşurării formale şi 

 cauzale a ontogenezei embrionare s-au obţinut prin folosirea unor asemenea metode. 

 Expimerea ovdiii întreg la diferite condiţii de iluminare, modificarea ambianţei 

 gazoase a oidui, a temperaturii de incubaţie, a umidităţii şi presiunii atmosferice etc, 

 injectări de substanţe toxice sau biologic active (hormoni etc), schimbarea condiţiilor de 

 viaţă (hrană etc), ale organismelor parentale vor putea afecta embrionul întreg (sau 

 electiv anumite părţi ale embrionului), modificîndu-i metabolismul şi prin acesta procesul 

 de dezvoltare. 



Astfel, printre iniţiatorii folosirii hormonilor în embriologia experimentală se află 

 acad. C. I. P a r h o n. Colectivul condus de acad. V. D. M î r z a studiază efectul modi- 

 ficării condiţiilor externe asupra dezvoltării embrionidui. 



De cea mai mare importanţă este momentul aplicării experimentale a agentului 

 modificator, fie ,, general", fie ,, local" (aceşti termeni înţeleşi în sensiil de mai sus), natiu-a 

 şi raportiu'ile interacţiunilor schimbîndu-se în comi)lexul embrionar la fiecare treaptă de 

 dezvoltare. 



Ocupînd o poziţie metodologică intermediară între metodele ,, directe" şi cele „indi- 

 recte", transplantările embrionare merită o menţiune deosebită. Tehnica transplantărilor 

 embrionare sa dezvoltat mai cu seamă graţie influenţei şcolii speemanniene (după 

 descoperirea efectului de inducţie). Dar şi studiid experimental al imui mare număr de 

 alte probleme l)iologice a beneficiat de tehnica heterotransplantărilor de organe embrionare 

 pe gazde embrionare (în domeniul oncologiei, iinunobiologiei şi geneticii, în probleme de 

 localizare şi de diferenţiere etc). 



Metodele de dirijare a ontogenezei aplicate de M i c i u r i u şi şcoala lui au deschis 

 embriologiei experimentale, în ultimii ani, un nou şi vast domeniu de dezvoltare, cu per- 

 spectiva unei legături fructuoase între teorie şi practică. 



Considerînd faza embrionară a ontogenezei ca cea mai plastică faţă de modificările 

 condiţiilor de dezvoltare, atenţia biologilor experimentatori a fost din noii îndi-eptată 

 asupra intervenţiilor în sistemul de interrelaţii al complexului ontogenetic 



Sub îndemnul şcolii miciui'iniste au apărut interesantele metode de recombinare 

 experimentală a complexului embrionar din constituenţi aparţinînd Ia parteneri de rasă 

 savi specie diferită, cum ar fi de pildă : introducerea gălbenuşului într-un ovidiict străin, 

 unde capătă un strat de albuş heterorasial sau chiar heterospecific, aşezarea embrionului 

 vegetal (cereale) pe un heteroendosperm, schimburile de albuş în ou, introducerea ovulelor 

 fecundate în oviducte străine la mamifere, transplantările de ovare întregi etc. 



Dezvoltarea metodelor biochimice (B r a c h e t, N e e d h a m, W a d d i n g t o n, 

 D o r f m a n), apoi a metodelor biofizice (îndeosebi, folosirea izotopilor radioactivi etc), 

 iar în ultimul tiînp dezvoltarea embriologiei imunologice, deschid embriologiei experi- 

 mentale noi perspective. 



Faţă de aceste metode moderne, metodele mai vechi, la care embrionul este trecut 

 ,,prin foc şi sabie" (intervenţiile mecanice şi cauterizările), par — la prima vedere — pri- 

 mitive şi poate chiar perimate. 



Atribuind metodelor de analiză sau intervenţie în i^rocesele intime — metabolice — 

 cea mai mare importanţă, ne exprimăm totuşi convingerea în persistenţa utilităţii celorlalte. 



