10 TKHN'ICA (IBSKliVATlEl VITAIE ASUPE\ EMBRlONULllI DE G.^INA 



de sîuge din circulaţie la diferite vîi'ste ale embrionului. Tiebuie executate uneori şi injecţii 

 interstiţiale în ţesuturile sau organele corpului embrionar (fig. 66) sau în ţesuturile mem- 

 branelor extraembrionare. 



INJECŢII SAU SCOATEUI DE ALBUŞ 



tScoaterca albuşului în primele zile ale incubaţiei o facem fie pentru crearea camerei 

 de aer artificiale (vezi subcapitolul „Ferestnurea oului"), fie pentru a cerceta constituţia 

 biochimică şi biofizică a albuşului în timpul incubaţiei la unul şi acelaşi ou, fie, în sfîrşit, 

 pentru a executa schimburi de albuş, respectiv înlocuirea albuşului scos cu albuşul luat 

 de la alt oii de altă rasă sau chiar altă specie. Această metodă de lucim s-a răspîndit în urma 

 lucrărilor lui Bogoliubski, Mastaler şi Ferdinandov şi ale altor autori 

 care au obţinut, prin acest schimb de albuş interrasial sau interspecific, o creştere a vita- 

 lităţii puilor eclozaţi sau fenomene de hibridare vegetativă. 



Cea mai simplă tehnică recomandată constă în crearea unui orificiu in apropierea 

 polului ascuţit al oiilui, care permite introdiicerea unei canule metalice groase, depăşind 

 cu puţin diametrul exterior al acestei canule. După ce am încărcat seringa sterilă cu albuşul 

 de injectat şi am montat canula pe seringă, o introducem în orificiu, păstrînd contactul 

 orificiului canulei cu faţa internă a membranei papiracee. Albuşul străin se injectează 

 foarte încet permiţind ca ijropriul albuş deplasat să iasă prin însuşi orificiul de injectare. 



Alţi autori practică, pe lîngă orificiul de injectare, şi un orificiii de ieşire, la celălalt 

 pol al oului, pentru albuşul deplasat de masa celui injectat, tehnică pe care noi nu o reco- 

 mandăm. In sfîrşit, alţi cercetători injectează albuşul străin după scoaterea prealabilă a 

 albuşului propriu. Orificiul se închide fie cu parafină, fie cii un fragment de coajă lipit 

 cu ceară, ori parafină (sau clei de făină). 



Scoaterea lichidului siibembrionar sau injectarea unor substanţe în lichidul mh- 

 embrionar la oul neferestruit se face uşor în a cincea zi de incubaţie, transluminînd oul 

 (vezi mai sus „Transluminarea"). Se determină poziţia embrionului şi a vaselor mari 

 viteline, şi se marchează locul de introducere a canulei de injecţie, evitînd aceste vase. 

 După ce am xterforat cu \irful unui stilet steril sau cu un extractor dentar de nervi coaja 

 şi membrana papiracee la locul însemnat, introducem o pipetă de sticlă de dimensiuni 

 corespunzătoare, perforînd peretele sacului vitelin (evitînd bineînţeles vasele mai mari). 

 Putem aspira imediat, dacă am pătruns corect în spaţiul subembrionar, cîţiva mililitri de 

 lichid siibembrionar sau jiutem injecta în această cavitate substanţa cu care lucrăm. 



Este important ca in timpul intervenţiei oul să fie aşezat în poziţia pe care a avut-o 

 iu incubator. 



O variantă a acestei tehnici constă în denudarea unei mici porţiuni a membranei 

 ])ai>iracee prin îndepărtarea unui fragment de coajă, clarificarea membranei cu o jncătură 

 (le ulei de parafină si executarea puucţiei spaţiului în care dorim să pătrundem sub controlul 

 lupei binociilare, prin membrana i)apiracee. 



în cazul oului ferestruit putem injecta sau puncţîona, în scopul scoaterii conţinutului, 

 orice spaţiu al complexului embrionar. Aici ne servim de pipeta descrisă în subcapitolul 

 ,,Microinstrumente" şi executăm operaţia sub controlul lupei binoculare. Astfel, putem 

 injecta cu uşurinţă cavitatea alantoidiană, cavitatea amniotică, cavitatea subembrionară. 

 De pildă, embrionul su])ortă foarte bine injecţii de tuş diluat în spaţiul subembrionar 

 începînd cu a doua zi de incubaţie. 



