IN'rEKVENXni.E DIKECTE SI INDIHEOTE 11 



O importauţă deosebită o au injecţiile sau scoaterile de lichid diu cavitatea celomică 

 cxtia- şi intiaembrionară (V. H a m b u r g e r). 



După experienţa noastră, această cavitate devine mai uşor abordabilă la începutul 

 celei de a treia zile de incubaţie, cînd cutele amniotice nu s-au împreunat încă deasupra 

 corpului embrionului. 



Printr-o uşoară coloraţie vitală cu un portcolorant de agar (vezi ,, Coloraţia vitală") 

 evidenţiem cutele amniotice laterale. înţepînd cu micropipeta una din aceste cute, 

 pătrundem iu partea extraembrionară a celomului, situat între cele două foiţe — parietală 

 ,şi viscerală — ale mezodermului extraembrionar (între care există în acest moment un 

 spaţiu relativ larg, umplut cu lichid). Acest spaţiu comunică cu cavitatea celomică intra- 

 embriouară (fig. (58). 



începînd cu a treia zi de incubaţie reuşesc mai uşor şi injecţiile interstiţiale în înseşi 

 ţesuturile corpului embrionar. Aceste injecţii se execută tot cu pipeta descrisă, al cărei 

 vîrf trebuie însă să fie suficient de fin pentru a nu provoca hemoragii mari în embrion, 

 lăsînd totuşi să treacă substanţa pe care dorim s-o injectăm şi cu care am încărcat în ijrea- 

 labil pipeta. 



înţepînd în felul acesta corpul embrionului sub controlul Ivipei binoculare, putem 

 injecta interstiţial mezenchimul, diferitele organe, putem provoca hemoragii interstiţiale 

 localizate. De obicei, embrionul supravieţuieşte acestor intervenţii, dacă nu se produce o 

 hemoragie prea mare. 



Deosebit de importantă este posibilitatea de a pătrunde, în felul acesta, în lumina 

 canalului ependimar al măduvei, ceea ce permite injectarea acestui canal în totalitate, 

 pînă înspre cavităţile ventriculare ale creierului. Introducerea unor substanţe în cavităţile 

 ventriculare ale creierului embrionului de 4—5—6 zile de incubaţie este mult mai uşoară 

 folosind această tehnică decît pimcţia directă a acestor cavităţi, înconjiu-ate de un plex 

 vascular foarte bogat, care sîngerează abundent la cel mai mic traumatism. 



INJECTAHEA VASELOll INTRAEMBniONAHE 



Injectarea vaselor intraembrionare ocupă un loc deosebit de important în embrio- 

 logia experimentală. 



începînd cu a treia zi de incubaţie vedem cu uşvu'inţă, cu ajutorul lupei binoculare, 

 trunchiurile mari arteriale şi venoase intraembrionare. Se pot repera astfel venele cardinale 

 anterioare şi posterioare, sinusul Cuvier, aorta, arcurile vasculare branhiale etc. Aceste 

 vase pot fi punctate cu vîrful micropipetei. Este bine ca lichidul de injectat să aibă o 

 coloraţie de conti'ast, care ne va permite să controlăm reuşita injecţiei şi să urmărim 

 substanţa injectată, antrenată de curentul sanguin în vasul injectat, fie în direcţia 

 inimii, în cazul injectării unei vene, fie spre circxUaţia vitelină sau alantoidiană în cazul 

 puncţiei unei artere (fig. 67). 



începînd cu a patra zi, şi chiar mai devreme, reuşeşte puncţia cardiacă (fie în scopul 

 unei injecţii intracardiace, fie în scopul prelevării de sînge). Dacă vîrful pipetei este sufi- 

 cient de slibţire, această operaţie se poate face evitînd aproape orice hemoragie. Bineînţeles, 

 începînd cu un anumit calibru al pipetei, aspiraţia şi scoaterea singelui aspirat iucep să 

 întimpiue dificultăţi. 



încercarea de a injecta direct, la oul ferestruit, trunchiurile vascidaie mari vitelino 

 sau alantoidiene nu reuşeşte decît foarte rar, aceste vase deplasîndu-se cu uşurinţă iu faţa 



