42 TEHNIOA OBSERVAŢIEI VlTAlE ASUPRA BMBRlONDln DE GAiNA 



vîrfiilui pipetei. Pentru a obţine o injecţie intravenoasă a unui vas alantoidian (tehnică 

 foarte importantă) am adoptat tehnica descrisă de E i c h h o r n (1940). Iată timpii 

 acestei tehnici. La oul de cel puţin 10 zile de incubaţie se înseamnă cu creionul pe coajă 

 lociil unei vene alantoidiene mai groase, reperată prin transluminare. Putem distinge 

 venele de artere prin faptul că arterele sînt mai mobile şi pulsează, pe cînd venele, nepulsa- 

 tile, apar aderente de faţa internă a membranei papiracee. 



De-a lungul iinui asemenea traiect venos, desenat pe lungimea de un centimetru 

 pe suprafaţa cojii, tăiem cu ajutoriil frezei dentare, un orificiu de formă di-eptunghiu- 

 lară (fig. 67), păstrînd cu minuţiozitate intactă membrana papiracee. După ce am ridicat 

 porţiunea de coajă, transluminăm din nou oul şi verificăm prezenţa triinchiului venos ales 

 de noi în partea denudată a papiraceei, pe care o transparentizăm cu o picătură de ulei de 

 paiafină. Vasul ales apare acum cu mare claritate, împreună cu afluenţii săi, a căror poziţie 

 ne permite şi cunoaşterea direcţiei curentului sanguin. 



Orice vătămare a membranei papiracee este urmată imediat, fie de o hemoragie, 

 fie de pătrunderea de aer între papiracee şi corion-alantoidă, care se dezlipeşte, făcînd 

 imposibilă contimiarea operaţiei în acest loc. în cazul cînd am procedat corect, putem 

 trece la executarea injecţiei propriu-zise, care se face cu pipeta de sticlă încărcată cu sub- 

 stanţa de injectat şi prevăzută cu un tub de cauciuc pe care fie că îl ţinem în gură, fie că 

 îl armăm cu seringa pe care o minuieşte un ajutor. 



Cu ochiul liber sau sub controlul lupei binoculare cateterizăm prin membrana papi- 

 racee, A'ena aleasă în direcţia axului longitudinal al vasului şi a curentului sanguin, injec- 

 tînd apoi încet siibstanţa, care se poate urmări imediat de-a lungul vasului injectat, dacă 

 este colorată. 



ALTE INTEEYENŢII 



La o serie de cercetări apare necesitatea de a urmări suprafaţa cutanată dorsală 

 a embrionului, eliberată de membrana amniotică, care o acoperă în mod normal. Urmărim 

 deci obţinerea vederii directe şi clare a suprafeţei embi ionului, nestingherită de amnios 

 sau alte părţi extraembrionare, după a treia zi de inciibaţie. 



în acest caz trebuie să procedăm la „dezamniotizarea" embrionului. 



în a treia zi de incubaţie depunem un portcolorant de agar îmbibat cu roşu neutru 

 sau albastru de Nil, fie pe regiunea cefalică, fie pe regiunea caudală a embrionuhxi (vezi 

 „Coloraţia vitală"). După ridicarea portcolorant ului, elitele amniotice apar colorate. 

 Cu ajutorul instrumentului operator ascuţit (vezi „Instrumente de microchirurgie") incizăm 

 membrana vitelină şi apoi cuta amniotică, fie deasupra capului embrionului, fie deasupra 

 truncliiului embrionului, pătrunzînd in acest ultim caz adine sub breşa amniotică încă 

 deschisă în ziua a treia de incubaţie. 



Dacă deschiderea amniosuhii este suficient de largă, obţinem, în unele cazuri, supri- 

 marea definitivă a închiderii sacului amniotic, embrionul rămînînd neacoperit de această 

 membrană şi bineînţeles fără a putea beneficia de acumularea lichidului amniotic. Dacă, 

 în aceste cazmi, putem profita mai multe zile în şir (de obicei chiar pînă la a 12— 13-a zi 

 de incubaţie) de o vizibilitate perfectă a suprafeţei dorsale şi laterale a corpului embrio- 

 nuhii, acest avantaj se asociază însă cu instalarea unor malformaţii cauzate de lipsa lichi- 

 dului amniotic. Embrionul moare, de obicei, in jurul celei de a 15-a zile de incubaţie. 



