TEHNICI DE TRANSPLANTARE 45 



laterale. După părerea noastră, tracţiunea ti'ansversală descrisă nu este lipsită de impor- 

 tanţă în nutrfogeneza normală. Vom reveni în capitolele următoare asupra ei. 



l)im])o1rivă, în primele două zile ale incubaţiei predomină, în corpul end)rionului, 

 o tracţiune longitudinală în legătură cu diferenţierea axială a somitelor. Această tracţiune 

 longitudinală favorizează închiderea normală a tubului neural. 



Dacă intervenţia noastră se execTită în a doua zi de incubaţie — deci în timpul 

 existenţei tracţiunii longitudinale — tubul neural are tendinţa să se reînchidă. 



Ectodermul tegumentar, incizat şi el deasupra tubului neural, se poate dezlipi de pe 

 suportul său mezenchimatos cu instrumentul bont pînă departe — lateral — înspre regiunea 

 mugurilor membrelor. Aceasta permite obţinerea de material tegumentar, necesar pentru 

 unde cercetări. 



După executarea acestor operaţii, embiionul gazdă este pregătit să ])rimească 

 implantul. 



Pregătirea embrionidui donator se face fie de către un ajutor, simtdtan cu pregătirea 

 embrionului gazdă, fie că implantele sînt pregătite înaintea executării operaţiei de mielo- 

 scbizis la gazdă. Fragmentele destinate a fi transplantate pot fi pregătite în prealabil şi 

 ţinute chiar cîteva ore în soluţie fiziologică sterilă. 



Noi ne folosim de obicei simultan de două dispozitive de observaţie şi operaţie 

 (fig. 80), aşezate pe masa de lucru la o distanţă de o jumătate de metru unul faţă de celălalt. 

 Prinud dispozitiv serveşte pentru pregătirea primitorului, al doilea pentru pregătirea dona- 

 torului. Transplantul detaşat din donator se introduce imediat în primitor, unde ii aşezăm 

 pe suprafaţa tubului neural redeschis, între marginile de incizie ale tegumentidui. Putem 

 acţiona asupra implantelor prin diferiţi agenţi înaintea introducerii acestora în embrionul 

 gazdă. 



Cu instrumentid bont ajustăm poziţia implantului, asigurîndu-i stabilitatea, acope- 

 rindu-1 parţial cu marginile secţionate ale mcnil)ranei viteline şi ale amniosului. 



O variantă a acestei metode constă în folosirea — ca loc de imiilantare — a regiunii 

 rombencefahilui. 



între a doua şi a treia zi de incubaţie putem deschide tavanul subţire al rombence- 

 faluhii, destins de lichidiU ependimar primar (vezi „Intervenţii asupra sistemului iu*rv^os 

 central"). 



Operaţia se execută după coloraţia vitală prealabilă a regiunii cefalice a embrionului 

 cu portcolorantul de agar. Se incizează membrana vitelină, seroasa, amniosul (încă strîus 

 în jurul capului embrionului). După aceste incizii ne apare net colorată vezicula otică, 

 cel mai bun reper pentru această operaţie. Ea ne indică locul inciziei în rombencefal. 

 Implantul este introdus în cavitatea deschisă a veziculei cerebrale. Consecinţele acestei 

 operaţii sînt descrise în capitolul „Intervenţii asupra sistemiilui nervos central". 



Aici, pe lingă vecinătatea sistemului nervos central, implantul poate fi infhienţat 

 şi de lichidul ependimar primar, care se formează din abiindenţă în interiorul veziculelor 

 cerebrale. Această tehnică a deschiderii rombencefalului constituie, de altfel, primul timp 

 al operaţiei de termocau teri zare a pereţilor rombencefalului (R. L e v i - M o n t a 1 c i n i) 

 şi prin aceasta a originilor reale ale nervilor cranieni pre- şi postotici (vezi anexa „Topo- 

 grafia regiunilor operatoare"). 



