46 TEHNICA OBSERVAŢIEI ViTAM ASUPRA EMBRIONULUI DE GAiNA 



TEANSPLANTAEEA PE MEMBEANA COEION-ALAKTOIDIANĂ 



luangurată de Murpliy (1913—1916). dezvoltată de Willier (1921), 

 H o a d 1 e y (1927), E u d n i c k (1930), E. W o 1 f f, V. D a n t s c h a k o f f şi 

 mulţi alţii, metoda a devenit foarte răspîudită şi multilateral folosită. 



Autorii preconizează, în general, depimerea transplantelor pe membrana oorion- 

 alantoidiauă de 8—10 zile de incubaţie, fără a institui o cameră de aer artificială. Se pro- 

 cedează ca pentru injecţia intravenoasă corion-alantoidiană (vezi tehnica descrisă mai sus). 

 După ridicarea unei mici parcele de coajă, se depune o picătiiră de soluţie fiziologică pe 

 membrana papiracee şi se incizează această membrană ,,sub apă" (V. D a n t s c h a- 

 k o f f ). Implantul se introduce în spaţiul dintre papiracee şi corion-alantoidă. Orificiul 

 creat în coajă se reînchide, fie cu o lamelă de sticlă, fie cu însăşi parcela de coajă ridicată. 

 Acest fel de a proceda exclude însă o observaţie continuă a implantnlui. Noi am procedat 

 totdeauna întîi la crearea camerei de aer prin ferestruirea obişnuită în a doua zi de incubaţie. 



Corion-alantoida devine aptă iJeutru a primi transplante, cu bune condiţii de dez- 

 voltare, începînd din a opta zi de incubaţie, cînd se desăvlrşeşte structura ei de organ 

 res])irator. începînd din a opta zi de incubaţie, capilarele respiratoare coriale formează 

 o reţea, pe care noi o descriem în mod amănunţit în subcapitohd „Vascularizaţia corion- 

 alantoidei". Această reţea are o situaţie aproape intraepitelială, legătm-a dintre capilarele 

 şi epiteliul ectodermic al corion-alantoidei fiind iutimă. 



Eeactivitatea celulară a membranei corion-alantoidiene este deosebit de mare, 

 mult mai mare decît reactivitatea simultană în corpid embrionidui. Motivele acestei inega- 

 lităţi a reactivităţii celulare în sînul complexului embrionar sînt expuse iu capitolul ,, Dez- 

 voltarea reactivităţii". 



Aceste însuşii'i, adică vascularizaţia superficială foarte bogată, marea reactivitate 

 celulară şi altele, fac din corion-alantoidă un mediu deosebit de apt pentru a primi trans- 

 plante. Este important de amintit că, dujjă părerea majorităţii cercetătorilor, corion- 

 alantoida nu este inervată. Acest fapt permite, prin compararea comportării transplantelor 

 care cresc pe această membrană cu cea a transplantelor pe corpid embrionidui, aprecierea 

 efectelor care ţin de contactid direct cu terminaţiile nervoase existente în corpid embri- 

 onului, inexistente în condiţiile creşterii pe membrană. 



Noi depunem, de obicei, implantele noastre pe membrana corion-alantoidă, (lui)ă 

 ce am produs în prealabil pe suprafaţa acestei membrane uşoare sufuziuni sanguine prin 

 frecarea suprafeţei cu un instrument de formă adecvată (fig. 81). 



După încliiderea ferestrei oului, xirmărim prin observaţie directă comportarea 

 implantelor şi a membranei corion-alantoidiene ori de cîte ori o dorim. Acest avantaj al 

 observaţiei prin fereastră este însă diminuat de posibilitatea unor infecţii (uneori virotice) 

 nedorite, a edemului sau în unele cazuri a uscării membranei. 



Implantările reuşesc şi pe aria vasculară a sacului vitelin şi chiar iu iuteriorid acestui 

 sac (fig. 82). Aici putem lucra în epoci precoce de incubaţie, începînd chiar cu a doua zi. 

 în acest scop, implantul se depime întîi pe membrana viteliiiă, fie în plină arie vasculară, 

 fie în afara sinusului terminal. Alătm-i de implant incizăm siib controlul lupei binocidare 

 membrana vitelină (eventual după coloraţia vitală). Lungimea inciziei depăşeşte puţin 

 diametrul cel mai lung al implantului. 



Cu instrumentul bont, introducem apoi fragmentul printr-o incizie sub memlirana 

 vitelină, luide vine în contact direct cu ectodermul extraembrionar al peretelui sacului 



