18 



INTEODUCEEE 



Unele procese ontogenetice embrionare .şi-au păstrat încă legături nemijlocite cvi 

 condiţii actuale din mediul extern. Astfel, cercetările lui A. M a ş k o v ţ e v au demon- 

 strat că dezvoltarea plămînilor la Axolot! este împiedicată sau încetinită dacă opiim accesul 

 animalului spre suprafaţa apei ; la Bltfo, însă, plămînul se dezvoltă normal şi în aceste 

 condiţii experimentale. Aci procesul este deci ,,mai interiorizat". 



Putem vorbi astfel despre : 



— interiorizări totale sau j^arţiale în timpul ontogenezci, şi despre 



— interiorizări filogenetice. 



Schema din fig. 4 înfăţişează diverse etape de interiorizare, adică, de fapt, relaţiile 

 jl dintre sferele complexului ontogenetic. 



O ipoteză de lucru interesantă asupra mo- 

 dului interacţiunilor dintre diferitele orbite ale com- 

 ]>lexiilui ontogenetic se bazează pe o comparaţie cu 

 fenomemil stereotipului dinamic. Acesta se for- 

 mează — după cum se ştie — în urma activităţii de 

 sistematizare (I. P. P a v 1 o v) a emisferelor cere- 

 brale, printr-o legătuiă a efectelor produse de una 

 şi aceeaşi succesiurje, de nndte ori repetată, de exci- 

 tanţi diferiţi. Cum se ştie, în asemenea condiţii, apli- 

 carea numai a primului excitant din serie poate 

 declanşa, uneori, întreaga succesiune a efectelor în- 

 tregii serii. 



într-adevăr, multe procese ontogenetice pre- 

 zintă in desfăşurarea lor o oarecare asemănare cu 

 acest fenomen al stereotipului dinamic, devenit cu- 

 noscut piin cercetarea activităţii nervoase superioare. 

 Concepţia existenţei unor stereotixmri dinamice şi iu procesul ontogenetic reprezintă 

 însă, de fapt, o comiiaraţie între însuşirile substanţei vii ajunse la stadii extrem de evoluate, 

 cum este scoarţa cerebrală a vertebratelor superioare adulte, cu substanţa vie de la înce- 

 putul procesului ontogenetic. 



Interiorizarea şi legătura filogenetic dobîndită a unui număr foarte mare de factori 

 (,, excitanţi") ar crea în embrion — conform ipotezei de lucrvi enunţate — im ,, mozaic 

 dinamic" capabil să reproducă, după acţixmea rmui singur excitant sau a unui grup redus 

 de excitanţi într-o anumită succesiune şi ordine, ,,iitnnil" fenomenelor care constituie, în 

 ansamblul lor, însuşi procesul de dezvoltare. 



Eolul pe care diferiţii componenţi ai oi'ganismului embrionului îl joacă în sistemul 

 inteiacţional se schimbă de la o treaptă de dezvoltare la alta. Pe măsură ce se diferenţiază 

 ţesuturile şi organele se diferenţiază, mergînd de la simplu la complicat, şi interrelaţiile lor. 

 Organul embrionar este rezidtatul necesar al interacţiunilor din cumx)lexul embrionar, 

 devenind — pe măsmă ce se dezvoltă — , la rîndul său, un factor în acest complex, mani- 

 i'estîndu-şi astfel funcţia lui. 



Aşa-zisa dezvoltare independentă (prin autodeterminare) a fragmentelor izolate sau 

 transplantate se explică piin persistenţa unui număr suficient de sisteme de interrelaţii 

 rămase intacte tn transplant, respectiv în explant, printr-o „rezervă metabolică" acumulată 

 de acesta încă din timpul existenţei sale înăuntrul vechiului complex ontogenetic (fig. ."»). 

 Eealizarea procesului ontogenetic, parcurgerea fiecărui stadiu, necesită pentru 

 fiecare parte a coipului embrionar prezenţa imui anumit complex de condiţii care trebuie 



Fig. 4. — Diversele etape de interiorizare : 



relaţiile dintre sferele complexului ou 



togenetic. 



