16 INTRODUCERE 



siuni morfologice", în adîncimea morfologică a părţilor vii ale complexului. De exemplu : 

 etajul sau nivelul ultrastructui-al, cuprinzînd structuri micromoleculare sau macromole- 

 culare, nivelul striicturilor microscopice — celula cu citoplasmă şi organite citoplasmatice, 

 nucleul, cromozomii, apoi fibrile, fibre etc. ; nivelul structurilor multicelulare, nivelul 

 micro-macroscopic. O serie de autori au subîmpărţit morfologia în domenii ale căror elemente 

 structurale aparţin diferitelor ordini de mărimi (F r e y-W y s s 1 i n g, D a v î d o v- 

 s k i, M e n k e s). Această idee este conformă concepţiei materialist-dialectice a morfo- 

 logiei şi ontogeuezei. 



Trebuie ţinut seama de interrelaţiile şi interacţiunile care se stabilesc între elemen- 

 tele iineia şi aceleiaşi orbite sau imuia şi aceluiaşi nivel şi între elementele orbitelor sau 

 nivelurilor deosebite. 



Fiind vorba de un sistem interacţional, procesele normale sau patologice, interven- 

 ţiile experimentale în oricare dintre orbite, trebuie să influenţeze, principial, şi elementele 

 celorlalte orbite. Sistemul -se arată deci influenţabil din orice orbită. Totuşi, importanţa 

 orbitelor şi elementelor lor constitutive, valoarea ,,gi*aniţelor" dintre ele, diferă şi se schimbă 

 în cursul procesuhii de dezvoltare, apărînd „laturi principale" şi ,, laturi secundare" printre 

 elementele în raport interacţional. 



DESPEE NATURA ŞI MODUL DE DECLANŞAEE A INTEEACŢIUNJLOR 



DIN COMPLEXUL EMBEIONAE 



Putem distinge mai multe moduri elementare de interacţiiini, care variază şi se 

 combină diferit de-a lungul ontogenezei. 



a) Difuziunea sau transportul de substanţe între diverşi componenţi ai complexului 

 (substanţe energetice, fermenţi, hormoni, ergoni, auxine, trefone etc). Acest tip de inter- 

 acţiune — care stă la baza chemomorfozelor — constitiiie obiectul imor cercetări recente 

 cu ajutorul implantelor conţinînd izotopi radioactivi. S-a putut urmări astfel şi prin auto- 

 radiografie difuziimea unor substanţe conţinînd aceşti izotopi în complexul embrionar. 



Conform unei ipoteze de lucru relativ recente (P. Weiss), o formă importantă de 

 interacţiime legată de această modalitate ar fi reacţiile de tip antigen-anticorp. Pare să 

 fie vorba de sinteza proteinelor „complementare", faţă de proteine preexistente, ,,anti- 

 gene", care ar provoca apariţia j)rimelor. O deosebită dezvoltare a luat în idtimul timp 

 cercetarea prin folosirea antisenirilor a momentului apariţiei (prin chemosinteză) a anti- 

 genelor organospecifice. 



B. P. T o ki n face îu excelenta sa lucrare, ,, Imunitatea embrionului" (1950), o 

 trecere în revistă a principiilor embriologiei imunologice. Putem cita aici şi hicrările lui 

 N. I. J u k o V - V e r e j n i k o v, O. E. V i a z o v, G. V. L o p a ş o v şi O. V. S t r o e v a, 

 P. Weiss, T a y 1 o r etc. 



b) Migrări şi deplasări de celule sau structiu'i necelulare. Pătrunderea în teritorii 

 învecinate şi îndepărtate (de ex. fascicide nervoase). luterrelaţii ,,de contiguitate". 



c) Activitatea sistemului nervos şi nem-o-umoral acolo imde acest sistem apare : 

 influenţarea metabolismului prin mediatori (aparţine de fapt modalităţii din punctul a). 



ă) Influenţări mecanice (mecanomorfoze). Creşterea volumului organelor, acumu- 

 larea de lichide îu cantităţi mai mari, stîrnesc tracţiuni, tensiuui, presiuni etc. Pulsaţiile 

 inimii sînt, de exemplu, izvorul unor asemenea forţe mecanice importante în procesul 

 ontogenetic. Diferenţierea somitelor produce o tracţiune longitudinală în corpul embrio- 



