12 INTRODUCERE 



Dar, strîns împletit cu aceasta, embrionul îşi are actualitatea sa morf o -funcţională. 

 El trăieşte şi posedă ţesuturi şi organe care îi asigură, prin funcţiile lor, viaţa şi continuarea 

 ])rocesului de dezvoltare. 



O dată cu perioada ontogenetică embrionară începe însă şi adaptarea la noi condiţii, 

 s\ib acţiunea cărora dezvoltarea individuală, şi prin aceasta dezvoltarea generaţiilor viitoare, 

 ])oate fi modificată. în acest sens s-ar putea spune că fiecare ontogeneză reuneşte într-o 

 anumită privinţă trecutul, prezentul şi viitoriil. 



întemeietorii embriologiei, F. W o 1 f f şi K. E. B a e r, au scos la iveală aspectul 

 în trepte succesive al procesului de dezvoltare a embrionului, W o 1 f f demonstrînd 

 natura epigenetică a procesului, iar B a e r pregătind, prin cunoscutele sale legi (cu toate 

 că nu era de loc transformist), înţelegerea perspectivelor istorice, semnificaţia filogc- 

 netică a treptelor intermediare, postulate mai tîrziu de legea biogenetică a lui M ii 1 1 e r - 

 H a e c k e 1. 



Dar epigeneza lui W o 1 f f nu ajunge pînă la sezisarea forţelor motrice materiale 

 ale procesului de dezvoltare indÎAaduală, la căutarea condiţiilor necesare în care o formă 

 precedentă poate deveni punctul de plecare al celei următoare în procesul epigenctic. 



Pe de altă parte, regula aşa-ziselor recapitulări filogenetice a lui M 11 1 1 e r - H a e- 

 c k e 1 nu ne spune nimic despre mecanismul, despre explicaţia reală a reapariţiei formelor 

 vechi În decursul unei ontogeneze actuale, despre factorii şi forţele actuale, prezente în 

 formaţiunile embrionare şi mediiil lor propriu, care determină apariţia acestor trepte 

 intermediare şi în absenţa condiţiilor primare sub a căror influenţă au apărut, cîndva, ca 

 procese adaptive. 



Interesanta concepţie a stadiilor de dezvoltare şi a condiţiilor stadiale, elaborată 

 de acad. T. D. L î s e n k o, constituie, după părerea noastră, o dezvoltare firească a con- 

 cepţiei epigenezei a lui W o 1 f f , în care se coordonează cu fiecare pas epigenetic nou 

 în procesul de dezvoltare, condiţiile sale necesare. 



Este o greşeală răs])îndită de a crede că genetica formală ar oferi elemente explicative 

 suficiente pentru procesul ontogenetic. Prezenţa unor purtători corpusculari de ereditate 

 într-un genom nu poate explica — în nici un caz ea singură — desfăşiirarea ordonată, 

 in timp şi spaţiu, a proceselor care duc la formarea unui organism, indiferent în care stadiu 

 l-am considera. 



însă, nici concepţia istorică nu ne poate dispensa să cercetăm condiţiile, factorii, 

 forţele motrice concrete, actuale, prezente, ale acestui proces. 



POZIŢIA FENOMENULUI DEZVOLTĂEII ONTOGENETICE A ORGANISMELOR 



ÎN PROCESUL GENERAL DE MIŞCARE, TRANSFORMARE 



ŞI DEZVOLTARE A MATERIEI 



l)c CC natură sini xi de nndc izvorăsc forţele motrice ale procesului oiitogcnrlic ? Cum se 

 realizează şi ce srnmificafie au treptele intermediare ale proceselor de dezvoltare 



ale embrionului 1 



Rezolvarea acestor probleme cade în sarcina concepţiei materialist -dialect icc a 

 <Icz voi tării. 



Filogeneza, susţinută de şirul necontenitelor ontogeneze succesive şi, în mod deo- 

 sebit, de procesul individual de dezvoltare, oglindeşte, poate mai intens decit orie(^ alt 

 fenomen din natmă, legile cele mai generale ale mişcării şi dezvoltării materiei. Astfel, 



