ANEXA II 141 



Datele din literatură asupra glicogenezei în perioada embrionară a ontogenezei 

 puiului de găină sint oontradietorii, şi aceasta ţine desigur într-o mare măsură de tehnicile 

 folosite de diferiţii cercetători. Tehnicile cele mai uzitate, în afară de reacţia la iod. care 

 nu permite conservarea preparatelor, sînt în special tehnica lui Best, cu utilizarea de variaţi 

 fixatori, şi tehnica lui Bauer, rezultatele relatate fiind bazate pe aceste tehnici. 



Cercetarea histochimică, urmărind localizarea unei substanţe cu respectarea struc- 

 turii ţesutului, deci conservarea ei la locul unde exista pe viu, cere o fixare optimă. Eeuşita 

 depinde deci în primul rînd de calitatea fixatorului. 



Neconcoj'danţa rezultatelor diferiţilor cercetători se explică prin faptul că glîco- 

 geiiul se găseşte în cantităţi variabile în raport cu fixatorii utilizaţi. Astfel, fixarea în alcool 

 prezintă cele mai mari inconveniente, căci, avînd o penetrabilitate înceată, el permite 

 degradarea glicogenului. GUcogenoliza poate fi într-o oarecare măsură frînată de fixatorii 

 în care intră acidul picric, care este superior alcoolului prin penetrabilitatea lui mai rapidă. 

 Dar nici aceşti fixatori nu reuşesc să evidenţieze decît o parte a glicogenului existent. 

 Bazat pe aceste cunoştinţe, în urma experimentărilor îndelungate, S a b a d a ş a propus 

 folosirea unor fixatori acizi şi neutri, alegerea lor fiind în funcţie de materialul de cercetat 

 şi de problema urmărită. Aceşti fixatori reuşesc să determine — cum se exprimă el — 

 o ,, stabilizare biologică" a glicogenului, o oprire fizico-chimică a dizolvării lui şi in acelaşi 

 timp ])ăstrarea histologică a ţesuturilor. ,, Stabilizarea biologică" este realizată prin inhi- 

 barea acţiunii fermentative, şi această frînare a glicogenolizei se înfăptuieşte i>rintr-o 

 înaltă concentraţie de ioni de cupru, calciu, zinc sau fluorizină şi printr-o reacţie slab 

 acidă a soluţiilor fixatoare. Solventul este alcoolul etilic, care în amestecuri ajunge la con- 

 centraţia de 70—80°, aşa că, excluzînd apa ca dizolvant şi limitînd cantitatea de apă, 

 elimină şi iiosibilitatea de umflare şi de hidroliză. 



Pentru evidenţierea glicogenului, S a b a d a ş utilizează reactivul Schiff, după ce 

 în prealabil a realizat grupări aldehidice libere în glicogen, prin folosirea periodatului de 

 sodiu sau potasiu. 



La începutul cercetărilor noastre, noi am folosit aceleaşi tehnici ca şi autorii care 

 s-au ocupat cu problema glicogenezei la embrionul de găină, fără să ajungem la rezultate 

 concordante şi concludente. Ulterior, experimentind — în paralel — metoda Sabadaş, 

 am constatat că aceasta este o metodă electivă, care prezintă toate condiţiile pentru a 

 păstra integritatea moleculei de glicogen. 



Metoda Sabadaş adaptată de noi In studiul (jlicogenezei embrionului de (jăină. Pentru 



ţesuturile embrionare, după cum arată şi S a b a d a ş, se preferă fixatorii neutri. 

 Noi am folosit următorul fixator : 



Alcool 96° 100 ml 



Azotat de cupru l.s fi 



Azotat de calciu 0,!1 ;• 



Fornialinâ 40 "„ 10 iid 



Formalina se adaugă înaintea întrebuinţării. 



Durata fixării a fost între 30 de minute şi 2 ore, în rapoit cu vîrsta embrionului. 

 Embrionii au fost fixaţi vii. Prelungirea duratei fixării chiar pînă la 21 de ore i)entru 

 embrionii mari nu prezintă nici un inconvenient. După fixare, embrionii au fost trecuţi 

 în mai multe alcooluri de 90°, trecerile prin alcooluri durînd între cîteva ore şi 21: de ore. 

 liicliizia s-a făcut la jiarafină. 



Lipirea secţiunilor pe lame s-a făcut cu alcool de .'50°. 



