142 TEHNiai 0BS3RVAT1KI ViTAT.E ASUPRA EMBEI0NT7I,U1 DE r.ArxÂ 



Oxidarea preparatelor deparafinate s-a făciit cu periodat de sodiu M/100, latcm- 

 peratiu'a camerei, timp de 5 minute. 



Spălarea, de două ori în apă distilată, cîte 3 minute. 



Trecerea la apă sidfuroasă, de trei ori, cîte 3 minute. 



Realizarea reacţiei de culoare a glicogenului prin reactivul Schiff, timp de 

 35 minute. Prezenţa glicogenului : culoarea rosie-violacee. 



iSpălarea în apă sulfuroasă, de trei ori, cîte 3 minute. 



Spălarea în apă distilată de trei ori. 



Colorarea nucleilor cu hematoxilină Meyer. 



Controlul glicogenului s-a făcut regidat prin trecerea prc]iaratelor, înainte de oxi- 

 darc, la amilază, la 37'', timp de 15 minute. 



în studiul glicogenezei am luat ca piinct de plecare vitelusul, care, după cum arată 

 acad. Y. M î r z a, reprezintă expresia asimilării mediului extern de către organismul 

 matern. De aceea, cercetările noastre s-au incb'eptat iniţial asupra studiului ouălor nefe- 

 cun<late ; metoda Sabadaş nu evidenţiază prezenţa de glicogeu la acestea, nici în mem- 

 biana A'itelină şi nici în globulele de vitelus. 



în condiţiile schimbate de mediu, la oul fecundat, dar neincubat, am constatat 

 existenţa glicogenului — cu aspect omogen în meml)rana vitelină de la nivelul discului 

 ciuliiiouar ; in rest, reacţia este negativă, ca şi globulele de vitelus. 



La embrionul iii dezvolt aie. ]iiivit în unitatea lui şi în interde])endenţă cu mediul 

 înconjurător (vitelus, memliranu vitelină. aila vascidară) se observă cliiar din a treia oră 

 de incubaţie că membrana ^itelină arată în totalitatea ei un conţinut bogat în glicogen 

 (fig. 93), cu acelaşi aspect omogen, care se menţine pînă în ziua a cincea de incubaţie, cînd 

 membrana începe să se siibţie/e. arătind şi un conţimit mai sărac de glicogen. Tot de la a 

 treia oră de incubaţie se remarcă i^rezenţa glicogenului şi în globidele de vitelus alb ; numă- 

 rul acestor globule pui'tătoare de glicogen creşte, atingînd un maximum la 24 de ore de incu- 

 baţie, mai ales în cavitatea siibgerminală, dar pierzind treptat, cu vîrsta, acest conţinut. 



Este de remarcat că atît în membrana vitelină, cît şi în globulele de vitelus alb, 

 cidoarea glicogenului dată de reactivul Schiff este de o miauţă uşor diferită de aceea a 

 glicogenului din ficat, inimă, muşchi ş.a. Totuşi este vorba de glicogen, căci preparatele 

 de control, cu ajutorul fermenţilor, ne-au dovedit-o. Probabil că în acest caz e vorba de 

 un glicogen cu o altă structură. După cum au arătat unii cercetători (B. X. S t e p a n e n k o, 

 A. M. P e t r o V a si E. I. E o s e n f e 1 d), care a\\ studiat glicogenul in vitro, există 

 diferite tîpm'i de glicogen, intensitatea coloraţiei fiind în legătiu'ă cu structui'a glicogenului 

 respectiv. 



Membrana vitelină prezintă o deosebită importanţă în primele stadii de dezvoltare 

 embrionară. Ea constituie un organ de acumulare, nu numai de glicogen, dar şi de fosfa- 

 lază alcalină şi de acizi nucleici, aşa cum am constatat în cercetările noastre făcute în cola- 

 borare cu acad. V. D. M î r z a. Acumularea glicogenului in membrana vitelină este deter- 

 minată de prezenţa discului embrionar, glicogenul lipsind la ouăle nefecundate, iar cea mai 

 mare cantitatea de glicogen existînd la uivehU disciilui embrionar. Potenţialităţile mem- 

 branei viteline, de a acumvda acizi nucleici, enzime, glicogen, îi conferă rolul unui organ 

 intermediar între albuş, vitelus şi embrion. 



O dată cu A'ascularizaţia embrionului, glicogenul se depozitează şi îu elementele 

 ariei vascidare, sub formă de fine granule, a căror bogăţie creşte pînă spre ziua a şaptea 

 de incubaţie ; apoi scade treptat. 



în celidele ecto-şi endodermice, glicogenul apare la 24 de ore de incubaţie. 



