144 TEHNICA OBSEEVATXEI VITALE ASUPEA EMBBIONLI.ri DE GĂlVk 



faptul că în condiţii normale acesta nu reuşeşte să se acumuleze în celulele nervoase clin 

 creier. Tot el a demonstrat prezenţa în ţesutul cerebral a unor fermenţi care sintetizează 

 şi scindează glicogeiml. Dui)ă cum vom arăta mai departe, în cercetările noastre făcute 

 asiipra localizării fosfatazei alcaline şi a intensităţii reacţiei, împreună cu O. M i c 1 e a şi 

 M. D r ă g a n, am constatat histochimic că această fosfatază este constant prezentă în 

 creier chiar din stadii timpurii ale dezvoltării embrionului de găină, indicînd o activitate 

 metabolică foarte ridicată. Dar fosfatază alcalină n-a fost în nici un stadiu prezentă în 

 scoarţa creierului. 



Pe baza acestor date putem spune, că încă din perioada embrionară, chiar din sta- 

 diile timpurii (5 zile de incubaţie) se poate constata pe de o parte, diferenţierea tipurilor 

 de neuroni pe bază de histochimie, iar Y>e de altă parte, că înlocuirea capacităţii de în- 

 magazinare a glicogenului cu utilizarea directă a glucozei a determinat intensificarea 

 funcţiei etajului superior al sistemiilui nervos central. 



Tot din a cincea zi de incubaţie se observă prezenţa de glicogen în celulele cartila- 

 ginoase, sinteza polizaharidului precedînd procesele de osificare. De asemenea, în celulele 

 tubilor contorţi ai mezonefrosului se constată, tot de la această dată a dezvoltării embrio- 

 nare, prezenţa unor granule de glicogen în porţiunea apicală a celtilelor, concentrat în 

 marginea în perie. Cercetările noastre (B. M e n k e s, C. E î m n i c e a n u şi O. Mici e a) 

 asupra funcţiilor rinichiului embrionar, ne-au dovedit că sinteza glicogenului în celulele 

 tul>i]or contorţi ai rinichiului eml>rionar reprezintă într-adevăr un material „exi)lozibil", 

 căci (lin a şasea zi de incubaţie am constatat prezenţa funcţiei de sinteză şi eliminare a 

 acidului imc şi debutul capacităţii de acumulare a albăstruiul de tripan. De asemenea, şi 

 în metanefros funcţiile cercetate de noi au fost precedate de funcţia de sinteză a gli- 

 cogenului. 



De remarcat că în musculatura netedă tînără a tiibuluî digestiv, glicogenul apare de 

 timpuriu şi se menţine, pe cînd în celulele epiteliale ale mucoasei tubului digestiv glico- 

 genul cu apariţie timpurie constituie o rezervă tranzitorie, de scuită dui'ată. 



în ceea ce priveşte apariţia primelor semne funcţionale de glicogeneză hepatică la 

 embrionul de găină, datele din literatură sînt din cele mai discordante, diferiţii cercetători 

 utilizînd variate tehnici, cu fisatori diferiţi, dar care nu îndeplinesc cerinţele unei fixări 

 adecvate. Astfel, unii consideră că funcţia glicogenetică a ficatului embrionar se manifestă 

 în a doua jumătate a dezvoltării (CI. Bernard, J or dan, Aron şi Pot vin, 

 prin cercetări histochimice, iar N e e d h a m prin cercetări analitice) ; alţii plasează 

 debutul acestei funcţii la începutul celei de-a doua săptămîni a dezvoltării embrionare 

 (Gill, îs o r d m a n), iar alţii, mai devreme, începînd cu ziua a şasea de ineubaţie 

 (D a 1 1 o n). 



Noi am constatat că manifestarea funcţiei glicogenetice a ficatului embrionului de 

 găină Leghorn alb este în stiînsă legătură cu condiţiile de existenţă ale organismului ma- 

 tern, fapt care, probabil, nu a fost luat în considerare de cercetătorii anteriori, si astfel se 

 explică diversitatea datelor. în cercetările noastre pe embrioni din diferite anotimpuri 

 am observat că la embrionii din lunile de vară funcţia glicogenetică apare din a şasea zi de 

 incubaţie (fig. 96) şi cantitatea de glicogen este mai mare decit la embrionii din lunile de 

 primăvară, cînd in ziua a şaptea de incubaţie apar cantităţi abia decelabile, iar în lunile 

 de iarnă, abia in ziua a noua de incubaţie se observă sinteza de glicogen, este drept, în 

 cantităţi ajireciabile. Indiferent de anotiiu]), trebuie să arătăm că, prin metoda Sabadaş, 

 la O zile de incubaţie, se observă cantităţi importante de glicogen. Cantitatea de glicogen 

 hepatic creşte, atingînd un maximum între a 10-a şi a 11-a zi (fig. 97) de incubaţie, apoi 



