CONSIDERAŢII GENERALE ASUPRA REACTIVITĂŢII 



Este uziial tle a distiiige trei moduri de reactivitate : celulară, umorală şi 

 neuro -umorală. 



Dacă luăm în considerare substratul care reacţionează, rezultă că toate aceste forme 

 ale reactivităţii sînt de fapt celulare (sau eventual ale substanţei vii neceUilare). Agenţi 

 umorali pot fi secretaţi de celule ; influxul nervos ia naştere şi se propagă în celule sau 

 în structuri, avînd valoare morfologică şi funcţională celulară sau derivînd clin celule. 



Ceea ce deosebeşte ,, reactivitatea celulară" de celelalte moduri de reactivitate 

 nu este deci substratul care reacţionează, ci formele sau mijloacele reacţiei. 



Un criteriu important pentru caracteiizarea formelor reactivităţii este raportul 

 care se stabileşte între agentul excitant şi substratul excitat care reacţionează. 



Dacă excitantid acţionează nemijlocit asupra substratului, pntînd suferi (în unele 

 cazuri) direct consecinţele reacţiei acestuia, ne găsim în domeniul unei reactivităţi prin 

 solicitare ilirectă. 



în condiţiile organizării metazoarelor dar şi la protozoare se dezvoltă reactivitatea 

 indirectă, cu modalităţile ei umorale şi neuro-umorale, snbordonînd şi depăşind reactivi- 

 tatea directă. Aci excitantul iniţial nu mai trebuie să vină în contact direct cu toate sub- 

 straturile excitate. 



Prin difuziunea umorilor sau prin influxul nervos (san pe cale neiiro -umorală), orga- 

 nismul întreg poate fi afectat de un prim excitant iiuţial. Aci sfera de acţiime, rapiditatea 

 transmiterii la distanţă şi eficacitatea procesului reacţionai în organismul întreg deosebesc 

 reactivitatea ,, indirectă" de cea ,, directă". 



Şcoala pavlovistă a demonstrat că rolul precv^mpănitor pe carel capătă sistemul 

 nervos în filo - şi ontogeneza reactivităţii constă în dezvoltarea treptată a funcţiilor 

 de integrare şi în mijlocirea principală a legătimloi' organismului cir mediul. 



Metabolismul genei al şi local (conţinutul „intern" al proceselor morfogenetice) 

 trece din ce în ce mai mult sub controlul şi influenţa sistemului nervos. 



între părţile constitutive ale complexului embrionar ^) se dezvoltă interacţiuni, 

 din care izvorăsc forţele motrice actuale ale procesului de dezvoltare individuală. Aceasta 

 înseamnă că fiecare parte a organismului embrionului răspunde (iu mod foarte diferit 



') Complex embrionar = părţile care compun corpul eml)rionului, împreună cu mediul său apropial 

 şi inilepirtal, cu care se staiiilesc raporturi de interacţiune. 



29—0. 17Tâ 



