CEECETAEI asupra PAGOCITOZSI EMBEIONtTLUI 227 



Se ştie că flagelatele se pot transforma în anumite condiţii într-o formă aniiboidă 

 fagocitantă. La forme coloniale, de exemplu la Pioiospongia liaecJceli, studiată 

 de M e c i n i k o V, este evidentă migraţia elementelor celulare, care aveau la început 

 structură monadoidă (flagelată), în interiorul coloniei, luînd forma ami]>oidală. Aceste 

 elemente se specializează ]jentru funcţia de digestie intracelulară, constituind după M e c i- 

 n i k o V ,,fagocitoblastul", spre deosebire de celulele rămase la periferia coloniei, care 

 şi-au })ăstrat structura şi funcţiile formelor flagelate, şi care formează ,,knoblastul". 



Prin metoda „marcării" cu coloranţi vitali, Yogt şi Goerttler au demonstrat 

 existenţa unor mişcări cehdare, curente de grupe de celule, care intră în constituţia 

 suprafeţei externe a blastulei sau a tinerei gastrule. Gastrulaţia apare astfel şi la embrionii 

 vertebratelor, cercetată din acest punct de A'edere, ca rezultai ni unor migraţii de grupe 

 cehdare. 



Embriologia comparativă cunoaşte de altfel (cercetările lui 1. 1. M e c i n i k o v 

 asupra dezvoltării meduzelor), i)e lingă forma ,,pură" de gastrrdaţie prin invaginaţie (relativ 

 rară) o serie de alte forme : imigraţie, delaminare etc. ,,Din acest punct de vedere, eudo- 

 dermul trebuie interpretat ca o STimă de celule care la început s-au format din blastulă 

 prin imigrare sau desprindere şi care s-au aglomerat într-o grupare de elemente amiboide 

 a cărei dezvoltare este variabilă". „Cavitatea gastrică, ca şi orificiul bucal, trebuie conside- 

 rate ca formaţiuni recente, care s-au fixat prin intermediul procesului de scurtare a dez- 

 voltării embrionare şi au condiţionat formarea definitivă a gastrulei" (T. I. MecinikoA', 

 Cercetări asupra dezvoltării meduzelor). 



în dezvoltarea sa ontogenetică, acest organism multicelular ])rezintădeci o diferen- 

 ţiere morfologică strîns legată de solicitarea unor forme primare „directe" ale reactivităţii. 

 Celulele exterioare (ectodei mice),dezvoltînd funcţia motorie şi de apărare, celulele interioare 

 endodermice (fagocitoblastul) se diferenţiază în direcţia fagocitozei, digestiei intracelidare, 

 secreţiei de fermenţi în vacuole digestive intracitoplasmatice (teoria ,,fagocitellei".1886). 



Valoarea teoriei fagocitellei constă în faptul că ea ne înfăţişează forţe motrice 

 concrete ale dezvoltării filogenetice legate de funcţii impuse de condiţiile mediului. Teoria 

 explică treapta de organizare superioară, saltul calitativ, spre organismul metazoar, 

 din ansamblul funcţiilor elementare ale protozoarelor, ca fagocitoza, digestia intracehdară, 

 mişcarea amiboidală, secreţia de fermenţi etc. 



Aceste funcţii de bază constituie elementele reactiAităţii cehdare directe. 



Dacă aceste forme ale reactivităţii îşi au astfel importanţa lor pentru înţelegerea 

 progresului filogenetic, sîntem îndreptăţiţi să le căutăm ca factori ai procesului ontogenetic 

 şi în primele stadii ale dezvoltării indi-siduale (şi chiar mai tîi'ziu) şi este justificată ipoteza 

 de lucru asupra unei strînse legături între manifestarea funcţiilor de nutriţie şi morfogeneza 

 precoce a embrionului şi a anexelor sale^). 



Printre primii autori care au cercetat funcţiile endodermului viteal embrionului 

 de ])asăre trebuie citat E. V i r c h o w, care a demonstrat (1893) că endodermul viteUn 

 este locul principal de primire şi in-elucrare a substanţelor embriotrofice (vitelus) de 

 către formaţiunile embrionare cu structură celulară (V. M î r z a). 



Dacă sediul acestui impoi'tant proces a fost astfel stabilit, trebuie clarificat şi 

 modul de folosire a vitelusului (respectiv a globulelor viteline) de către endodermid 

 vitelin. F. E e m o t t i (1927) a făcut întinse cercetări asupra modului de transformare 

 şi captare a globulelor viteline de către celulele endodermului vitelin. Acest autor 



') Vezi concepţiile dezvoltate (le 1'. li. T o k i u in recenta sa lucrare ,,limmilalea enihrioniilui". 



