228 DEZVOLTAEEA REACTIVITÂTn EMBEIONCI.UI 



distinge două faze ale acestui proces : faza captării elementelor viteline prin fagocitoză şi 

 a transformării globulelor fagocitate în interiorul vacuolelor celulelor endodermice prin 

 digestia intracehdară, şi a doua fază, caracterizată printr-o intensă secreţie de fer- 

 menţi proteoUtici, lipolitici şi glicolitici care difuzează în afara cehdelor endodermului în 

 spaţiul subcnibrionar. Aceşti feimenţi realizează o adevărată digestie estraceUilară 

 a elementelor viteline. Observăm că asemănător cu ceea ce se petrece în lumina tubuhii 

 digestiv, această digestie extracelulaiă necesită cantităţi relativ mari de apă. într- 

 adevăr, începînd cu prima zi de incubaţie se formează spaţiul subembrionar, în care se 

 adună lichid. începînd cu a patra zi de incubaţie, acumularea apei în spaţiul subem- 

 brionar ia i^roporţii deosebit de mari şi ajunge la un maxim spre a opta zi de incubaţie, 

 descrescînd apoi în a doua jumătate a perioadei de incubaţie. Este în afară de orice în- 

 doială că avem de căutat sursa acestei cantităţi mari de apă în albiiş (vezi ,, Formarea 

 lichidului subembrionar"). 



Fermenţii dizolvaţi în apa spaţiului subembrionar produc, cum s-a spiis, liza (vite- 

 loliza) unei părţi a masei viteline. Substanţele care rezultă din acest proces de viteloliză 

 (digestia extracehdară a vitelusului) sîut absorbite de endodermul vitelin, unde suferă 

 transformări, şi sînt trecute apoi în reţeaua vasciilară extraembrionară care s-a dezvoltat 

 în strîns contact cu endodermul vitelin, între acesta şi ectodernud extraembrionar al 

 ariei opace. 



Dar procesul pare a fi şi mai complicat. Tiebuie să cităm aici lucrările lui T h o - 

 m a s, care a observat în culturi ale endodermului vitelin (explantare), dui^ă o iniţială 

 fază de digestie şi dispariţie a rezervelor intracelulare de vitelus, o resinteză a acestuia 

 de către citoplasmă celulelor endodermiilui vitehn. 



Endodermul vitelin al embriomdui de pasăre ne apare astfel ca rm vast organ fago- 

 citant, în care se manifestă forme primitive de reactivitate „directă" (vezi şi cercetările 

 acad. V. M î r z a şi Pop p, Despre formarea si)aţi'ului subembrionar), şi mai tîrziu, 

 pe lingă aceasta, ca un difuzor de fermenţi şi ca un absorbant şi transformator de substanţe 

 digerate extracelidar. în afaiă de aceasta, endodermiil vitelin îndeplineşte şi fimcţia de 

 depozit de glicogen, fiind un adevărat ,,preficat" în această perioadă precoce a dezvoltării. 



Dacă Mecinikov a avut fără îndoială dreptate cînd a afirmat că ,, diferenţierea 

 care a condiţionat formarea animalelor phuicelulare nu a fost în nici un caz indiferentă 

 în ceea ce priveşte tipul de nutriţie", ne pare justificat să legăm primele fenomene morf o - 

 genetice din aria extraembrionară de tipul de nutriţie prin fagocitoză şi digestia intra- 

 celulară (iar apoi de digestia extracelulaiă) şi să vedem in morfogeneză o expresie a 

 reactivităţii. (Aceste concepţii au fost recent dezvoltate de P. B. T o k i n îia ,, Imuni- 

 tatea embrionului"). 



încercarea făcută de unii embriologi (Pete r), de a despărţi aşa-zisele ,, funcţii 

 de întreţinere" {ErJtaltungsfimltionen) de funcţiile morfogenetice (GestaltuHgsfitnMionen) 

 nu corespunde concepţiei materiaUst-dialectice a dezvoltării. 



Pe baza ideilor expuse mai sus şi condtişi de concepţia lui Mecinikov, am 

 întreprins, cu C. E î m n i c e a n u, M. D e 1 e a n u şi St. S a n d o r, o serie de cer- 

 cetări asupra fenomeniilui de fagocitoză în diferitele stadii ale dezvoltării embrionu- 

 lui de găină. 



Un prim obiectiv al cercetărilor noastre a fost studiul puterii fagocitante a endoder- 

 mulrd vitelin începînd cu a doua zi de incubaţie. încă din 1902, S c h a p p e r, injectînd 

 carmin in spaţiul subembrionar, a putut constata fagocitoză granulelor acestui colorant 

 de către celulele endodermului vitelin. 



