230 CEZVOLTAEEA KEACTIVITĂTU EMBEIONULUI 



globulelor vlteline, aici twml se află neregulat ilispus între globulele \ateline, nearătînd 

 nici o dispoziţie deosebită care ar putea trăda existenţa unor reacţii ale globulelor viteline 

 în contact cu granulele de tuş. 



Lăsînd embrionii injectaţi în a doua zi de inciibaţie să se dezvolte dincolo de a treia 

 zi, şi observînd zilnic, prin fereastra oului, membranele extraembrionare (folosind eventual 

 mieroscopid ultropac), putem regăsi în părţile acestor membrane — apropiate em- 

 brionului — cîmpmi tatuate, în care se păstrează tuşul fagocitat. între timp, cavitatea 

 subembrionaiă devenind foarte mare şi acumulînd midtă apă, restul tuşului injectat se 

 pierde în fundrd sacului vitelin, ceea ce Împiedică continuarea fenomenelor de fagocitoză 

 la iiÎA'-elul endodernndui vitelin, cu aceeaşi intensitate ca în a dovia şi a treia zi de incubaţie. 

 Tuşul fagocitat poate să folosească, de acum iuainte, ca un indicator al resorbţiei elementelor 

 viteline pătrunse iniţial în endoderm, elemente care au devenit „marcate". 



în legătură cu fenomenele studiate nu pare lipsit de interes un studiu comparativ 

 al raportm'ilor care se dezvoltă intre elementele viteline şi celulele embrionare la diferitele 

 clase de vertebrate. 



La oul amfibiilor cu segmentaţie totală, fiecare blastomer ,, capătă" prin procesid 

 segmentaţiei o ,, provizie" de plăcuţe viteline. Pînă la începutul stadiidiu de larvă liberă 

 (mormoloc), fiecare celulă a organismului mai posedă încă o provizie vitelină. Abia cu 

 începutid mişcărilor libere (în mediu) şi al posibilităţii alimentaţiei exogene încep consu- 

 miil şi dispaiiţia acestor rezerve viteline din celulele organelor mormolocului. Este intere- 

 sant că vitelusul dispare întîi în sistemul nervos central, persistind mai mult în hematiile 

 şi epiteliid intestinal (observaţie făcută cu B. L i t v a c şi Gh. Zarzăr ă^). Stabilirea 

 începutului funcţiei fagocitare la celulele embrionului de amfibiau, în comparaţie cu em- 

 brionul de pasăre, ar fi interesantă. Ceea ce embrionul de pasăre (cu segmentare 

 discoidală) trebuie să obţină piin exercitarea miei funcţii bazate pe reactivitatea celu- 

 lară directă ( = înglobarea globulelor viteline în endodermul vitelin), embrionul de am- 

 fibian posedă de la început — fără ,, efort" — pînă în perioada premergătoare stadiului 

 laivar liber (inexistent la embrionul de pasăre) (lig. 153, 1.54, 155, 156 şi 157;. 



Trebuie însă menţionat că şi ectodermul discului embrionar de pasăre de 15 ore 

 de incubaţie conţine picături viteline, probabil fagocitate sau repartizate prin procesul 

 de -egmenture. 



CEECETĂEI CU AJUTORUL INJECŢIILOR DE TUŞ DILUAT 

 In CAVITATEA CELOJMICA 



La embrionul de două zile şi jumătate de incubaţie, cavitatea celomică extra- şi 

 intraembuonară a fost injectată cu tuş diluat (fig. 158). kSub controlul lupei binoculare 

 se uimăreşte pătrunderea tuşului în celonAil din partea loculrJ injecţiei şi apoi şi în celo- 

 mul din paitea opusă. 



La controhd acestor embrioni, făcut în zilele de incubaţie următoare, constatăm 

 că tuşul injectat formează conglomerate grosolane, situate de-a lungul truncbiurilor vaselor 

 mari viteline, pe suprafaţa miocardului sau a trunchiului arterial, localizare pe care 

 o observăm, constant, în toate cazurile injectate în felul acesta. Da jur împrejurul 



') Vezi şi lucrările lui P. P. I v a u o v . 



