CEUCETAKI ASUFHA KAddCIlOZl I EMBKIONUT.UI Sfii 



conglomeratelor grosolane găsim o',4ule cu aspect histiocitar-macrofagic, încărcate cu 

 granule ,cle tn>j. 



Eezultale interesante obţinem oferind în acelaştimp tuşul ectodermuliu tegumentar 

 şi ectodermnlui amniotic (care îmbracă pe dinăuntru membrana amniotică). Examenul 

 embrionilor cărora li s-au făcut injecţii intraamnioticc de tuş diluat arată o activitate 

 fagocitaută a epiteliilor de origine ectodermică ale amniosului, pe cîud epiteliul tegumentai 

 al corpidui embrionului se arată inapt de a fagocita. 



Este interesant că dispoziţia granulelor de tuş fagocitate de către elementele epi 

 leliale ale amniosului ocupă în citoplasmă acestor celule regiunea în care se află şi coroana 

 perinucleară de picături lipidice caracteristică pentru celulele embrionare. Această dispo- 

 ziţie topografică a elementelor fagocitate, identică cu repartizarea picăturilor lipidice, 

 o găsim şi în epiteliul seroasei Eaer, care are aceeaşi origine ca şi epiteliul ectodermic 

 al membranei amniotice (fig. 159). 



Puterea fagocitantă a epiteliilor ectudermice a fost semnalată încă de M e c i - 

 n i k o V la celenterate. 



Injectat în cavitatea alautoidiauă, tuşul se regăseşte îu zilele următoare sub forma 

 unor conglomerate grosolane, fără a fi fagocitat de către ejHteliul endodermic alantoidian. 



O valoare deosebită pentru studiul fagocitozei ţesuturilor embrionare o are metoda 

 injecţiilor iuterstiţiale de tuş. 



începînd cu a patra zi de incubaţie (eventual chiar mai devreme), cantităţi mici de 

 tuş pot fi introduse în ţesuturile embrionare cu ajutorul pipetei de sticlă. 



Eegiunea injectată răinîne ,, marcată" şi poate fi observată în zilele lumătoare. Exa- 

 memrl microscopic al acestor regiuni injectate arată totdeauna un aflux de celule fagoci- 

 tante, cea mai mare parte de tip macrofagie, care înglobează tuşiil. în sinul citoplasmei, 

 granulele de tuş fagocitate formează fie conglomerate mari grosolane, umplînd aproape 

 întreaga celulă, lăsînd liber numai locul nucleului, fie aglomerări mai mici, net delimi- 

 tate, părînd a se afla într-o vacuolă. Oehdele fagocitante se pot îndepărta cu încărcătura 

 lor de locid iiijecţiei (fig. 160). 



Constatăm deci în mezenchimul corpului embrionului prezenţa unor elemente 

 capabile să fagociteze sau, mai bine-zis, posibilitatea aniimitor celule de a se transforma 

 în elemente fagocitante în prezenţa unui excitant adecvat. Această însuşire lipseşte însă 

 epiteliului tegumentar, spre deosebire, cum am văzut mai înainte, de epitelirrl ectodermic 

 amniotic. 



Depunerea pe suprafaţa membranei corion-alantoidiene a unei suspensii de carmin 

 sau de tuş după o iirealabilă traumatizare uşoară a epiteliidui şi a reţelei vascidare res- 

 piratoare provoacă repede aglomerări foarte mari de elemente macrofage în jurul cor- 

 pilor străini şi fagocitarea acestora (fig. 161). 



B. P. T o k i n şi colectivul său din Lenigrad au intreijrins la embrionul de găină 

 studiul sistematic al fagocitozei de-a lungul ontogenezei embrionului, folosind ca tehnică 

 introducerea unor corp m-i străine. Astfel, Â. K. D o n d u a constată formarea unor 

 simplaşti de jiu' împrejurul corpurilor străine şi ulterior apariţia unor capsule înconjură- 

 toare, formate de ţesut conjuuctÎA' embrionar tînăr. E. B. Kricinskaia a utilizat 

 metoda injecţiilor intravasculare de tuş la embrionid de găină, constatînd fagocitoza în 

 endoteliile vasculare. 



Injectarea de tuş tliluat la embrionul viu, in cavitatea ventriculaiă. în aortă, 

 venele cardinale sau alte vene, reuşeşte relativ uşor, permiţînd supravieţuirea embrio- 

 nului. Operaţia se înoate executa cii hemoragii minime, succesul depinzînd de fineţea 



