234 DEZVOLTAREA BEACTIVITATJI EMBKIOXULUI 



O metodă foarte bună pentru .stiicliul fenomenului de fagoeitoză a ţesuturilor embrio- 

 nare o constitiue explantarea acestora în cultura de ţesut ^). Adăugind mediuhii de cultură 

 corpuri fagocitabile sau cultivind tegumentul embrionar conţinînd melanoblaşti, iJUtem 

 observa rital desfăşurarea activităţii macrofagelor. 



împreună cu M. Del ea nu am studiat din acest punct de A'edeie culturi de 

 ţesuturi ale tegumentului embrionar. Easa donatoare a fost Plymouth-Eock. 



La 24 de ore după începutul cultivării tegumentuliii embrionar al embriomdui de 

 găină de rasă pigmentată (în jilasmă heparinată -[■ extract embrionar) remarcăm, de obicei, 

 emigrarea din interiorul fragmentului cultivat a unui număr mai mare sau mai mic (acest 

 număr este foarte variabil şi depinde de factori pe care nu i-am putut clarifica încă) de ma- 

 crofage tipice, dintre care o jjarte sint încărcate cu pigment melanic, fagocitat încă în inte- 

 riorul fragmeutidui de tegument transplantat (fig. 170 şi 177). în unele cazuri se poate 

 observa în zona de creştere şi o emigrare de melanoblaşti şi multiplicarea acestora. în 

 aceste condiţii, raporturile dintre macrofage şi melanoblaşti, ca şi fagocitarea fragmentelor 

 care se detaşează de celulele melanice, pot fi observate şi fotografiate vital (fig. 178 şi 179). 



Macrofagele din zona de creştere a culturii prezintă de multe ori membrane ondu- 

 late, sint mobile şi emit pseudopode (Pinociţi). 



Cultura tegumentului embrionului de rasă Leghorn de 7 zile de incubaţie, căriua 

 i-am adăugat o suspensie de tuş, prezintă în majoritatea cazurilor, la 24 de ore după înce- 

 putul cultivării, o intensă fagoeitoză a tuşuliu de către celulele macrofage, iar în unele cazuri 

 şi de către celulele mezencMmatoase din zona de creştere (fig. 180 şi 182) ^). în cazul dez- 

 voltării unei lame epiteliale (fig. 183) provenită din componenta epitelială, epidermică, a 

 tegumentului in cidtm'ă, găsim, în mod obişnuit, tuşul fagocitat în interiorul citoplasmei 

 elementelor epiteliale, aşezat sub forma unor coroane perinucleare ^). Efecte asemănătoare 

 le obţinem şi dacă oferim cehilelor grăunţe de caolin, pigment retinian etc. (fig. 185). 



T o r o observă fagoeitoză în culturi de ţesuturi cu ajutorrU microcinematografiei 

 (Vadasz). 



Deosebit de viguros se dezvoltă de obicei în cidtură de ţesut şi partea mezenchima- 

 toasă şi partea epitelială a membranei corion-alantoidiene. Cultura acestei membrane dă 

 de obicei o componentă epitelială mai puternic dezvoltată decît ciiltura tegumentului. 

 Şi aici — în cultura corion-alantoidiană — observăm o i)uternică fagoeitoză de către 

 macrofage (fig. 181) şi elemente epiteliale (fig. 184). 



Din observaţiile descrise mai sus reiese deci că fagoeitoză apare de la începutul 

 ontogenezei ca o formă de reactivitate a celulelor embrionare, strîns legată de funcţiile 

 de nutriţie şi de importante procese morfogenetice jn'ogresive. Fagoeitoză joacă un rol 

 important in procesiil de reducere şi limitare al materialului celular pro]>riu (proces ' onto- 

 genetice regresive). 



Din ijrimele zile ale existenţei sale, embrionul are posibilitatea de a reacţiona şi 

 împotriva unor corpuri străine introduse artificial saii accidental. Eeactivitatea în 

 raport cu funcţia de nutriţie şi funcţia ,,de apărare" este strîns legată la începiitul 

 ontogenezei. 



') Aici trebuie ţinut seama de faptul că celulele embrionare cultivate in vilro pot recăpăta unele însuţiiri 

 „vechi", neexistente în condiţii normale, cum ar fi capacitatea de fagoeitoză etc. 



2) După F i s c h e r, numai fibroblaştii de origine sarcomatoasă ar tagocita in cultura de ţesut, fibroblaştii 

 normali neavînd nici o putere fagocitantă in vilro. 



^) Matsumoto a observat că, in vilro, celulele epiteliului corneean (de la broască) fagocitează. 



