REAOTIVlrATEA EPITEIdULrl CORION-AT^ANTOIDIAN Si TEGUMENTAE 237 



Transformarea nu se opreşte însă aci. în irnele cazuri apar perle epiteliale, corni- 

 l'icate sau parakeratozice, care pătrund în mezench'mul alantoidian (fig. 180 şi 187). 

 Noi am obţinut asemenea transformări cu ajutorul unor corpuri străine inerte pre- 

 sărate pe corion-alantoidă, al unor blocuri de agar depuse pe membrană, în urma exci- 

 taţiei cu albastru de tripan. Chiar simpla formare a unei camere de aer artificiale, 

 între corion-alantoidă şi membrana papiracee, duce — în unele caziu'i — la îngroşări mai 

 mult sau mai puţin întinse ale epiteliului, probabil prin infecţii care se produc cu această 

 ocazie. Este impresionantă rapiditatea cu care se dezvoltă modificările descrise. Patru 

 zile după începutul acţiunii unui excitant, metaplazia este manifestă. 



Acest tip de reacţie a epiteliului corion-alantoidian este deci cu totul nespecific. 

 Este clar că, prin această metaplazie, epiteliul corion-alantoidian îşi pierde structura sa 

 adaptată la firncţia respiratoare. 



Cercetări pe care le-am întreprins asupra circulaţiei sanguine alantoidiene (vezi 

 capitolul „Circulaţia alantoidiană"), cu ajutorul observaţiei vitale cu ultropacul 

 sau binocularul după coloraţii vitale sau injecţii totale ale vaselor cir tuş, arată con- 

 tactul deosebit de intim al capilarelor respiratoare cu epiteliul alantoidian. Celulele 

 stratului unic epitelial se mulează în condiţii normale pe circumferinţele capilarelor, încon- 

 jurîndu-le uneori complet. De aici rezultă o dispoziţie aproape intraepitelială a reţe- 

 lelor capilare, aspect care se aseamănă mult cu cel din plămînul de broască. 



In cazul metaplaziei, structura legată de funcţia respiratoare dispare. îngroşai'ea 

 epiteliului — cu pierderea funcţiei respiratoare — apare ca o reacţie de apărare a celui mai 

 periferic strat viu al conţinutului oului, stratrd care vine în mod obişnuit în contact cu 

 agenţii patogeni, care pătrund prin porii cojii şi membrana papiracee pînă la epiteliul 

 alantoidian. Această reacţie de apărare, filogenetic cîştigată, poate fi privită în aceeaşi 

 ordine cu prezenţa în albuş a unui bacteriostatic, lizozimul. 



în această ordine de idei prezintă interes cercetarea posibilităţilor reactive 

 ale stratiu'ilor mai profunde, extraembrionare şi a înseşi ţesuturilor corpului em- 

 brionar. 



Unii cercetători consideră în genere epiteliile de acoperire ca o reacţie a substanţei 

 vii la diferiţi excitanţi ai mediului. în acest caz, formarea unui epiteliu de tip malpighian 

 — în locul celui unistratificat normal de pe membrana corion-alantoidiană — capătă o sem- 

 nificaţie biologică deosebită. 



Această reactivitate cîştigată de un organ cenogenetic extraembrionar, care per- 

 sistă numai o scurtă perioadă a outogeuezei (în perioada preeclozională de la a patra zi 

 de incubaţie pină la ecloziune), fără să participe la viaţa posteclozională a animalului, 

 constituie o dovadă a variabilităţii unui organ embrionar, chiar trecător, în contact 

 cu agenţii exogeni şi a importanţei reactivităţii pentru moriogeneză. 



Trebuie să relevăm aci unele observaţii făcute de noi cu ocazia studiului unor grefe 

 de organe embrionare imiîlantate pe membrana corion-alantoidiană. 



Grefarea tegumentului embrionar homeo- sau heterospecific de pasăre reuşeşte 

 uşor pe membrana corion-alantoidiană a embrionrdui de găină, începînd cu a opta zi de 

 incubaţie. Tegumentul depus pe epiteUul corion-alantoidian devin.e, după 2—3 zile, 

 vascularizat de către gazdă ; papilele cresc şi se diferenţiază în mod aproape normal. 



în cazul contactului cu o grefă de ţesut embrionar care prinde şi care aparţine ace- 

 leiaşi rase, sau altei rase sau specii de pasăre, observăm în general o integrare în ţesutul 

 corion-alantoidian, de cele mai multe ori fără reacţii din partea acesteia. Ear se întîlnesc 

 discrete îngroşări epiteliale şi mici perle în apropierea implantului. 



