REACTIVITATEA EPITEI.IULUI COI lON-AlANTOlDnN ŞI TEGUMENTAK 239 



perlele epiteliale pătrunde s])re tumoare şi mezenchinuil ahuitoidian, eare fuzionează cu 

 ţesutul iuterstiţial al tumorii. 



în toate cazurile examinate sîntem impresionaţi de simbioza unor ţesuturi hetero- 

 gene, cum sînt cele de pasăre şi de tumoare de şoricel. în ţesutid tumora! viu se remarcă 

 o uşoară infiltraţie cu leucocite eozinofile, venite din gazdă. 



Ceea ce atrage însă în mod deosebit atenţia noastră în zona de contact a sarcomului 

 cu masele epiteliale coruificate sînt trabeculele epiteliale fine, ramificate sau simple, formînd 

 cuiburi de celule epiteliale care înmuguresc din perlele epiteliale descrise, înaintind înspre 

 ţesutul sarcomatos, aniestecîndu-se intim cu el. în unele locuri se formează asemenea 

 perle epiteliale secundare, însă parakeratozice, care rămîn în legătură cu masele epiteliale 

 de la care au i)ornit prin pediculi foarte fini. Aici sîntem în faţa unei i)roliferări epiteliale 

 care înaintează înspre masa implant xdui, deci în direcţia opusă proliferării nespecifice des- 

 crise pînă acum (fig. 190). 



Asemenea aspecte de obicei nu le-am găsit în reacţiile epiteliale descrise mai înainte. 

 Acest tip de creştere epitelială apare, conform exiierienţei noastre de ]iînă acum, mai cu 

 seamă în cazurile de imi>lante tumorale. 



Este greu să nu compari aceste trabecule şi grujiuleţe epiteliale, formate din celule 

 I)late, în parte keratinizate, cu aspectele obişnuite din epitelioame spinocehdare sau can- 

 croide. Toate aceste formaţiuni epiteliale se îndreaptă înspre masa sarcomatoasă, i)arcă 

 atrasă de ea (fig. 390). 



împlânte mici tumorale se pot scufunda complet în membrana corion-alantoidiană, 

 înconjurîndu-se cu epiteliul acesteia, care se închide deasupra implantului pătruns. Aceste 

 împlânte apar încercuite din toate părţile cu perle epiteliale (fig. 189). 



Vedem deci că, în eazm-ile descrise, implantul heterogen (sarcomul de şoarece) a 

 stîrnit, pe lingă reacţia de apărare a epiteliului corion-alantoidian, şi o creştere int'iltratîvă 

 epitelială înspre masa sarcomatoasă. 



Aspecte analoge le găsim şi în caziU implantării sarcomuhii Eous pe corîon-alantoidă. 

 Şi aici se produc, în contact cu tumoarea, o îngroşare a epiteliului şi perle epiteliale. Acestea 

 sînt însă, în cazurile noastre, numai parakeratozice, fără cornificări şi mult mai mici decît 

 în cazul implantării sarcomului de şoarece. Aici mi se formează masele compacte epiteliale 

 pe care le-am văzut la implantele cu sarcomul de şoarece, ci insulele răzleţe epiteliale sînt 

 distribuite neregulat în masa sarcomatoasă. 



Aceste insuliţe epiteliale se găsesc de obicei în apropierea trunchiurilor vasculare 

 relativ mari care înconjură implantul. Uneori ele pierd aspectul compact, capătă un lumen, 

 luind un aspect chistic (fig. 188, 192). 



Ţesutul sarcomatos propriu-zis este de tip fuzocelular sau reticulat. Există zone 

 dens infiltrate cu eozinofile. 



în jurul implantelor — în grosimea membranei corion-alantoidiene — se observă, 

 la oarecare dei)ărtare de implant, dense infiltrate, noduli peri- sau paravasculari, care 

 seamănă cu insule hematopoetice neoformate. Pe mari întinderi, corion-alantoide apare, 

 în aceste cazuri, macroscopic lactescentă, expresia infiltratelor inflamatoare şi hemato- 

 poetice din sînid ei. 



Noi am dezvoltat în laboratond nostru metodica de cultură ,,în trei trepte'', care 

 ne permite să comparăm comportarea unui transplant în cultură de ţesut, pe corion- 

 alantoidă şi pe corpul embrionului însuşi. 



Această tehnică permite evidenţierea diferenţelor de comportare a unuia şi ace- 

 luiaşi ţesut (sau organ) in aceste ti'ci condiţii. 



