REACTIVITATEA EPITEIJUXUI C'0IÎI0N-AT4ANT0IDIAN SI TEO0MENTAB 241 



Ceea ee atiage însă în mod deosebit atenţia noastră este prezenţa nuei formaţiuni 

 epiteliale eompatte, în evidentă legătm-ă cn tegumentul embrionar, care pătrunde de 

 la suprafaţa embrionului pînă ui masa sarcomatoasă (fig. 191). Creşterea acestei mase 

 epiteliale este atît de intensă, încît ea începe să proemine la suprafaţa cutanată a regiunii 

 dorsale. în centrul acestei foi'maţiuni epiteliale hiperplastice, celulele iau un aspect parake- 

 ratozic. Multe celule sînt surprinse în cariokineză, fără să se găsească însă aspecte atipice 

 în conformaţia nucleilor. 



în contact cu sarcomid înconjurător, masa epitelială păstrează fie o margine pali- 

 sadică netă, fie că apar infiltrări ale elementelor epiteliale în ţesutul sarcomatos adiacent. 



Este important că această reacţie epitelială puternică nu s-a produs pe toată 

 întinderea contactidiu sarcomiiliu Eous cu epiteliul tegument ar al embrionului gazdă; 

 dimpotrivă, trebuie subliniat că fenomenul s-a produs numai pe o mică parte a suprafeţei 

 de contact. 



Ne putem întreba dacă nu cumva însăşi tehnica de introducere a fragmentului 

 tumoral în corpul embrionului (operaţia de rahischizis la 3 zile de incubaţie) ar fi putut 

 juca un rol în localizarea reacţiei epiteliale. 



Dispunem insă de preparate de control care provin de la embrioni cu simple incizii 

 ale tubului neural, fără introducere de transplante, sau de la embrioni purtători de implant e 

 de tegument eml)rionar homeo- sa\r heterorasiale şi chiar heterospecifice. în afară de 

 aceasta, avem la dispoziţie prei)arate cu cauterizări ale măduvei spinării pe o întindeie 

 de 10 somite. 



în nici unul din aceste cazuri nu se poate observa nici cea mai mică reacţie hiper- 

 plastică a epitelinlui de acoperire. Simpla intervenţie traumatizantă sau împlânte de ţesu- 

 turi saii organe netumorale nu stiiiiesc pe corpul embrionului reacţiile epiteliului de 

 acoperire tegumentar, spre deosebire de ceea ce se petrece la niA^elul epiteliului corion- 

 alantoidian. 



Implantarea sarcomului de şoarece (obţinut prin acţiunea metilcolant renului) 

 reuşeşte la fel de bine pe corpul embrionului ca şi implantarea tumorii Eous (fig. 193). 



Fragmentul trimoral, proaspăt prelevat de la şoarecele donator, se introduce în 

 regiunea dorsală a embiionului de găină, pregătită dirpă tehnica mielorahischizisuhii, la 

 3 zile de incubaţie. 



Examinat după 10 zile, epidermxd embrioUTilui se arată complet închis deasupra 

 imi)lantului în regiimea operatoare. Tumoarea implantată se dezvoltă vigm-os, infiltrind 

 musculatura, ţesutul deiniic şi canalul lahidian. 



Celulele neoplazice se infiltrează de-a lungul spaţiilor interstiţiale, al trvmchim-ilor 

 nervoase şi al vaselor, îndepărtîndu-se uneori mult de masa tumorală centrală. Elementele 

 sarcomatoase de şoarece se disting imediat prin nucleul lor mare. veziculos si citoplasmă 

 lor cromofilă, de celulele autohtone, înconjurătoare. Deosebit de interesante sînt unele 

 celule tumorale complet izolate, înconjurate din toate părţile de mediul embrionar. Aceste 

 celule se arată complet integrate morfologic în ambianţa lor. Î^Tici o reacţie din partea 

 ţesutului autohton nu se remarca în jurul lor, ca de altfel nici în jurul tun-KU'ii centrale 

 (fig. 193). 



Cu această ocazie am putut verifica o observaţie extrem de interesantă a lui 

 E. L e V i - W o n t a 1 c i n i şi V. H a m b u r g e r. Aceşti autori au reuşit să imiilanteze 

 un sarcom de şoricel la baza membrului inferior al embrionului de găină. Ei descriu o stimu- 

 lare a creşterii nervilor periferici în contact cu tumoarea implantată şi de asemenea o luper- 

 trofie a ganglionilor spinali şi simpatici regionali. 



SI- c 1778 



