REACTIVITATEA EPITET.ICrLDI C0R10N-AI*ANT01DIAN SI TEGUMENTAE 321 



(lin circulaţie. începînd cam de la a 10-a zi după infecţie, deci în a 18-a sau a 19-a zi 

 de incubaţie, se poate observa formarea treptată a unor nodali circumscrişi, albicioşi, dise- 

 minaţi pe suprafaţa membranei, păstrînd în general, dar nu totdeauna, aşezarea perivascu- 

 lară (fig. 194). începînd cu mărimea umii vîrf de ac, aceşti noduli ajung în unele cazuri 

 la di mensiuni considerabile, iar uneori formează chiar excrescenţe masÎA'e neregiUate, con- 

 fluente (fig. 195). în jurul nodulilor diseminaţi, mai ales în primele lor faze de dezvoltare, 

 se observă convergenţa radiară a vaselor alantoidiene care se pierd în zona albicioasă, 

 opacă, a uoduhilui. 



La examenul microscopic se poate observa o întreagă gamă de modificări, în esenţă 

 identice la toate metodele folosite de noi, prezentînd doar intensităţi diferite. 



în ţesutul mezenchimal al membranei corion-alantoidiene se observă la început 

 mici infiltrate compuse din celule rotunde, uneori cu granulaţii eozinofile, alteori fără 

 acestea, în majoritatea cazurilor, în jm-iU capilarelor sau vaselor mici (fig. 19(j şi 197). 

 Concomitent se observă multe celule eozinofile poliuucleare sau mononucleare în lumenul 

 capilarelor din zona respectivă (acest fenomen este general pentru toate etapele de dezvol- 

 tare ale procesului). 



Treptat, aceste infiltrate devin mai dense, se măresc, căpătînd aspectul unor nodidi 

 inflamatori bine circumscrişi, păstrîndu-şi deocamdată componenţa celulară amintită. 

 în zona nodulilor formaţi se poate observa o netă reacţie a substanţei fundamentale argi- 

 rofile, sub forma unei reţele de fibre argirofile din ce în ce mai dense (impregnaţie argentică 

 Papp). Cînd depăşesc o anumită mărime, nodulii inflamatori prezintă noi caracteristici. 

 Componenţa celulară devine mai variată, apar şi elemente histiocitare sau chiar (mai 

 rar) fibroblaşti, fibrocite şi fibre conjunctive. Centrxil nodulilor arată, în multe cazuri, 

 zone de mecrobioză sau necroză (cazeificări) (fig. 198). în profunzimea ţesutului inflamator, 

 mai ales în jm-ul focarelor necrobiotice şi necrotice, se observă — în unele cazuri — for- 

 marea de simplaşti multinucleaţi, de formă variabilă, aşezaţi uneori radiar în jm-ul zonelor 

 cazeificate (fig. 199). 



Epiteliul membranei corion-alantoidiene suferă în zona leziunilor o serie de modi- 

 ficări caracteristice care ajung la diferite grade de dezvoltare şi intensitate. Cea mai simplă 

 scliimbare în structiua epiteliului, de obicei în zonele cu infiltrate incipiente sau noduli 

 nu prea mari, constă într-o îngroşare, avînd la bază o plui-istratificare a epitehului (normal 

 unistratificat). Eeacţia mai pronunţată se manifestă printr-o metaplazie malpighiană 

 evidentă, dînd naştere la im epiteliu phuistratificat pavimentos cornificat, caracteristic 

 (fig. 200). Acest fenomen se observă deasupra nodulilor inflamatori mai puternic dezvoltaţi, 

 precum şi în jurul implantelor prinse. Epiteliul metaplazie înconjură şi delimitează, în aceste 

 cazuri, fragmentul implantat necrotic. 



Mai rar, în special în reacţiile inflamatoare foarte puternice (de exemplu, în cazul 

 iraplantidui de ţesut tuberculos de cobai), reacţia epitelială nu se opreşte la simpla meta- 

 plazie malpighiană. în aceste cazuri observăm pătrunderea epiteliului în profunzimea 

 ţesutidui inflamator, respectiv a mezenchinuilui membranei, sub formă de trabecule înguste 

 de celule epiteliale, imeori mai late la capătul profund, a căror legătmă cu epiteliul meta- 

 plazie se poate urmări în unele preparate. Uneori, legătura s-a pierdut şi observăm insule 

 epiteliale neregulate sau rotunjite, independente de epitelird de suprafaţă. în aceste insule 

 ei)iteliale nu se observă aţipii celulare, celulele păstrîndu-şi legătuia lor normală. în unele 

 preparate, formaţiunile descrise iau un aspect chistic, prezentînd în interiorul lor un lumen 

 (fig. 201). 



« — c. 1778 



