REAf:TI\ ITATEA $1 DEZVOLTASFA S^ISTEMBLl I NEKVOS 349 



Modificările descrise, care s-a\x instalat în urma scliimbării formei tubuhn neural, 

 ne permit să tragem xinele concluzii asupra rolului pe care îl aie forma exterioară a orga- 

 nelor embrionare în procesul de diferenţiere a organelor învecinate si îiitrucît forma ])roiirie 

 depinde de condiţiile ambianţei, adică este eondiţonată de cea a organelor învecinate. 



Noi constatăm, într-adevăr, că forma corpului şi a arcului vertebral, a ganglionilor 

 rakidieni, dispoziţia musculaturii dorsale etc. depind la embrion —în decursul dezvoltării — 

 foarte mult de integritatea morfologică şi forma normală a tubului neural. Vom reveni 

 în alt capitol asupra influenţei formelor globale ale organelor şi a factorilor mecanici legaţi 

 de acestea în morfogeneză. 



F o w 1 e r şi Wa 1 1 e r s o n au descris în 1953 — 1954, deci cinci ani dui)ă noi, 

 aceleaşi modificări. 



în epiteliul ependimar putem constata o scădere a niimărului mitozelor ventricu- 

 lare. Ependimul vine acitm în contact direct, nu cu lichidul ependimar, ci cu lichidul 

 amniotic. Considerînd ansamblul modificărilor, aşa cum apar la două sau trei zile după 

 intervenţie, ne dăm seama că am creat aspecte foarte asemănătoare cu o malformaţie 

 spontană frecventă : spina bifidă. 



Prezentăm \in caz de spină bifidă spontană la embrionul de găină, cu care putem 

 compara rezultatele obţinute prin operaţia noastră (fig. 224). Ca ansamblu şi ca structură 

 microscopică trebuie relevată identitatea aspectului plăcii neurale şi a topografiei 

 organelor învecinate cu cazm'ile experimentale. La embrionul cu mieloschizis spontan, 

 coexistă însă şi alte malformaţii, şi anume : malformaţia membrelor inferioare şi a măduvei 

 spinării în porţiunea situată caudal faţă de mieloschizis. La membrele inferioare ne 

 izbeşte îndreptarea lor de-a lungul axuhii longitudinal al embrionidui, în loc să facă cu 

 aceasta \m unghi de circa 90°. în afară de aceasta există o simpodie, membrele inferioare 

 fiind unite printr-o punte de ţesut mezenchimatos. 



Trebuie să reamintim aici frecvenţa malformaţiilor membrelor inferioare care în- 

 soţesc de obicei diferitele forme de mieloschizis spontan la toate vertebratele, inclusiv 

 omul (fig. 227). 



Dedesubtid nivelului mieloschizisului spontan, măduva reprezintă o dedublare 

 netă a canalului ependimar, aproape o dedublare a măduvei întregi (fig. 224). Este impor- 

 tant că banda mezenchimatoasă, descrisă în cazurile experimentale, există şi în cazul 

 spontan. în regiunea mieloschizisului se observă un cordon nervos anormal care porneşte 

 din regiunea mediană a ])lăcii neurale şi traversează piintea mezenchimatoasă existentă 

 în cazurile experimentale fiind situată tipic între placa neurală şi vertebră în ţinutul mal- 

 formaţiei. Trunchiiil nervos se îndreaptă spre circumferinţa posterioaiă a corpului vertebral, 

 care prezintă un fel de jgheab pentru primirea acestui trunchi nervos anormal (fig. 225). 



Vedem deci că operaţia noastră, executată pe embrioni normali, a dat naştere 

 — in cursul procesului de dezvoltare care continuă după intervenţie — unei confor- 

 maţii a organelor embrionare care seamănă nndt cu malformaţia spontană sau provocată 

 experimental prin metode indirecte (vezi : metode indirecte pentru provocarea spinei 

 bifide). 



Spre deosebire însă de ceea ce se observă în cazurile spontane sau obţimite prin 

 metode indirecte, aici nu se constată niciodată anomaliile altor organe care însoţesc de 

 obicei spina bifidă spontană. 



Sintem îndreptăţiţi să distingem iu cadi-ul malformaţiilor spontane două grupe de 

 modificări : primare, efectul propriu-zis al cauzelor teratogene, şi secundare, rezidtînd din 

 tulburarea evoluţiei normale a procesului de dezvoltare, conseeutiA'ă modificăiiloi' 



