350 DEZVOI.TAEEA BEACTIVITĂTlI EMBRIONULUI 



primare. Aceste tiilbmări secundaie nu sînt decît consecinţele acţiunii teratogene iniţiale, 

 în cazul nostru experimental, deschiderea tubuliii neural constituie modificarea primaiă, 

 iar aceasta este urmată de modificările descrise ale ganglionilor rahidieni, nuisculaturii 

 dorsale, arcului şi corpului vertebrelor etc, modificări care intră în categoria celor 

 secimdare. 



Necesitatea acestei distincţiuni între modificările primare şi secimdare, care, în 

 cazul nostru, devine posibilă graţie tehnicii noastre experimentale, se va impune şi mai 

 mult cu ocazia discuţiei intervenţiilor asupra rombeucefalului. 



în cazul malformaţiilor spontane acţionează simultan factori teratogeni (izvorîţi 

 din condiţii anormale de interacţiune în sînul complexului embrionar) asupra întregului 

 embrion, iar unele regiuni deosebit de sensibile, în momentul acţiimii maxime a acestor 

 agenţi, devia anormale. 



Literatura, îndeosebi cea veche, în legătură cu mielorahischizisul experimental 

 şi spontan, este foarte bogată. 



Eealizarea experimentală a mieloschizisului a reu.^it cu mijloacele indii'ecte cele 

 mai diverse: încălziri anormale (Kollmann, Hertwig, Gurwitsch), răciri, 

 lacări ale ouălor (M i t r o f a n o v), zguduiri ale oului, introduceri de diferite substanţe 

 în ou, ca : apă distilată, clorură de sodiu, roşu Scharlach (K o s t n e r, S c h ii 1 z e, Hert- 

 wig, S i m k e V i c i. Ancei). E. W o 1 f f a obţinut spina bifidă prin iradieri cii 

 raze ronţ gen. 



Metode directe au fost folosite pentru prima dată cn succes de L ii k s c h, care 

 a înţepat blastodermul embrionului de raţă la nivelul canalului neiu-enteric, obţinînd 

 în felul acesta spina bifidă. 



Cauzele primare ale spinei bifide spontane nu sînt nici astăzi cunoscute. O 

 expunere completă a literaturii mai vechi, care, de fapt, mi este încă depăşită de 

 lucrările mai recente, se găseşte în cunoscutul tratat ,,Die Pathologie der Missbildungen 

 des Menschen und der Tiere", sub redacţia lui E. S c h w a 1 b e, în capitolul scris de 

 P. Ernst, 1909. 



Ancei a obţinut, după cum s-a amintit mai sus, prin metode chimice, spina 

 bifidă la embrionul de găină (1946 — 1947). Prin acţiimea sulfatului de ezerină, meti- 

 larseniatului de sodiu, colhicinei etc. asupra oului, în prima zi de incubaţie, el a obţinut 

 în 33% din cazuri spina bifidă, pe lingă alte malformaţii. Chiar şi simpla ferestruire a 

 oului, la 26 de ore de incubaţie, minată de depunerea unei picături de apă distilată pe 

 embrion, poate să provoace — printre alte malformaţii — şi spina bifidă (mieloschizisul). 

 Aspectele macro- şi microscopice ale malformaţiei i>e care o obţine Ancei sînt iden- 

 tice cu cele realizate de noi printr-o metodă cliii-m-gicală directă. Ancei descrie şi 

 banda de ţesut mezenchimatos, care în regiunea afectată separă placa nervoasă de coarda 

 dorsală. El se întreabă dacă această bandă n-ar prezenta un raport cauzal cu însăşi mal- 

 formaţia tubului neuial. Ancei ajunge la concluzia că „primordiul iniţial sensibil la 

 agenţii teratogeni producători de spină bifidă ar fi cel al mezoblastiUui somitic şi că 

 acţiunea agenţilor teratogeni are ca efect împiedicarea diviziunii în două mase laterale ale 

 mezoblastului somitic situat sub tubul neural". 



Eeiese clar că A n c e 1 consideră mezenchimul situat între coarda dorsală şi tubid 

 neural afectat de mieloschizis ca unul dintre factorii esenţiali Iu lanţul cauzal care duce 

 I)tnă la malformaţia tubului neural. Autorul leagă această idee de concepţiile şcolii spe- 

 emaniene privind influenţa inductoaie a cordomezoblastului asupia diferenţierii tu- 

 bului neuial. 



