REACTIVITATEA SI DEZVOLTABEA SISTEMTI.UI NEIÎA'OS 353 



Pentru studierea sistemului nervos central s-au folosit în cadrul metodelor indi- 

 recte şi unele substanţe toxice, care la animalul adult posedă o electivitate netă pentru 

 sistemul neivos central. Astfel s-au folosit vapori de eter sau cloroform, barbiturice, 

 cloralhidrat, substanţe care se răspîndesc, după introducerea lor în ou, în întregul corp 

 embrionar şi în anexele acestuia. Se lU'măreşte începutul acţiunilor acestor substan.ţe 

 asupra sistemului nervos central prin apariţia unor modificări morfologice, funcţionale 

 sau biochimice, net sezisabile în cursul dezvoltării ontogenetice. 



Colectivul nostru studiază dezvoltarea acestei metode, îndeosebi urmărirea efec- 

 tului cloralhidrat ului, luminalului, eterului şi cloroformului, al deconectantelor etc, 

 pentru a analiza diferenţierea ontogenetică funcţională a sistemului nervos central 

 la embrion. 



în cursul cercetărilor noastre, care urmăresc studiul dinamicii interacţiunilor dintre 

 sistemul nervos şi celelalte organe în timpul outogenezei embrionare, am fost nevoiţi să 

 ne folosim (pe Ungă altele) şi de tehnici de extirpare parţială a tubului neural (măduvă ) 

 a veziciilelor cerebrale şi a vezicidei optice. 



Distrugerea parţială a mădiivei fără lezarea simultană a somitelor necesită o tehnică 

 specială, la dezvoltarea căreia laboratorul nostru a adus o contribuţie. După cum rezultă 

 din schema din figura 229, extremităţile dorsale ale somitelor şi linia de sudmă dorsală 

 a tubului nem-al se află pe planuri apropiate. Pe de altă i)arte, ganglionii rahidieni se găsesc 

 îu imediata vecinătate a suprafeţelor lateiale ale tubului neural. Această situaţie topo- 

 grafică face dificilă atingerea, prin mijloace mecanice, termice, electrotermice etc, numai 

 a tubului neural, lăsînd intacte somitele si ganglionii rahidieni. 



Pentru a putea efectua prin electrocauterizare ilistrugeii strict localizate numai 

 la tubul neural, noi instituim la prealabil în a treia zi de incubaţie, prin deschideiea tubului 

 în regiunea în care vrem să intervenim, un mieloschizis. Larga întindere transversală a 

 tubului neural deschis, împingerea laterală a somitelor facilitează nuilt intervenţia pro- 

 priu-zisă, care urmează. Electrocauterizarea se poate face imediat după instituirea mielos- 

 chizisului sau mai bine la 24 de ore după aceea, cînd deplasările somitelor şi ganglionilor 

 rahidieni, descrise mai înainte, au devenit mai accentuate. 



în felul acesta atacăm cu instrumentul cauterizant tubul neiu'al iu partea sa 

 ependimară, evitînd astfel lezarea celorlalte porţiuni, în mod normal adiacente. Gu 

 această tehnică reuşim să distrugem tubul neural al embrionului de găină de 3—4 

 zile pe o distanţă de 10—15 segmente, fie la nivehU membrelor inferioare, fie la nivelul 

 membrelor superioare. 



Hemidistrugerea măduvei reuşeşte de asemenea cu această tehnică. 



Dnpă golirea spaţiului în care se află în mod normal tubul neural, prin aspirarea 

 — cu mieropipeta— a restuiilor coagulate, care eventual ar pluti încă iu cîmpul operator, 

 embrionul este lăsat să-şi continue dezvoltarea în termostat. 



Intervenţia se poate executa cu mîna Ubeiă, dar pentru mai multă exactitate 

 microcauterul şi depărtătoarele se pot monta pe braţele uimi micromanij)ulator. 



Distrugeri parţiale ale măduvei embrionare şi ale veziculelor cerebrale au fost 

 executate de un mare număr de experimentatori, îu diferite scopuri. Cităm diuti<' cei mai 

 recenţi pe E. L e v i - M o n t a 1 c i n i, Y. H a m b u r g e r, E. v. C a m p e n h o u t, 

 E. L. W e n g e r - L e I n e r, G. N a w a r, W. S. H a m m o n d, G. 8 t r u d e 1 

 şi alţii. 



Problema urmăiită în majoritatea cazm-ilor a fost originea simpatoblaştilor şi 

 rolul nervilor cranieni (îndeosebi a vagului) asupra diferitelor procese de diferenţiere. 



46 — c. 1778 



