356 DEZVOLTAKKA REACTIVITĂŢII EMBRIONULUI 



Aceste observaţii sînt în concordanţă cii vechile descrieii, îndeosebi ale lui M o n a - 

 k o V, care au fost citate cu ocazia discuţiei malioimaţiilor spontane ale măduvei şi 

 canalului mliidian la om. înlr-adcvăr, îii cazurile de amielie cu niiclorahischizis, ganglionii 

 rahidicni (de multe ori păstraţi) emit trunchiuri cu valoare morfologică de rădăcini poste- 

 rioare. Aceştia formează cordoane ascendente înăuntrul canalului rahidian. 



Pe cînd foimaţiunile descrise mai sus reprezintă efectid regenerării ramurii centrale 

 a axonului ganglionar, majoritatea tiimchiurilor neoformate axiale se încb-eaptă, după 

 ce au părăsit capătul central al niădu\ei restante, spre contingentul de fibre aferente ale 

 ganglionilor rahidieni, a\'înd exact dispoziţia topografică a unor rădăcini anterioare. 

 Dispoziţia pe care o au aceste fascicule iierA'oase neofoimate, după ce au părăsit canahil 

 rahidian, ne face să bănuim că este vorba de fibre motorii (fig. 245). 



Prin alăturarea lor la fibrele aferente ganglionare, venite de la periferie, ele comple- 

 tează, în zona afectată, un nerv rahidian mixt. 



Comparînd însă acest nerv rahidian, din cazurile noastre operate, cu nervul rahi- 

 dian normal la embrionul de aceeaşi vîistă şi în aceeaşi regiune, constatăm că în cazurile 

 experimentale acest trunchi este anormal de subţire (fig. 24(3). Totuşi, în cazurile noastre 

 operate, membrele corsi)unzătoare măduvei afectate s-au aiătat a fi normal inervate 

 (fig. 247). 



în cazul lipsei ganglionului rahidian, trunchiurile neoformate, părăsind canalul 

 laludian, se îndi'eaptă fie direct spre periferie, fie spre ganglionul simpatic, imitind o ramură 

 comunicantă. Descrierea noastră se referă la observaţiile tăcute la embrionii operaţi în 

 a treia zi de incubaţie, fixaţi intre a 7-a şi a 12-a zi d(^ incubaţie. 



într-un număr restrîns de cazuri s-au observat şi malformaţii ale membrelor în 

 dreptul leziunilor experimentale ale măduvei. Mugurii membrelor au devenit conici, anor- 

 mali, nu s-au mai diferenţiat segmentele membrelor, degetele etc. Apariţia acestor malfor- 

 maţii a putut fi urmărită pas cu pas pe embrionii vii din primele zile după oi)eraţie. Alteori 

 ani observat şi degete supranumerare (fig. 248, şi 249). 



într-mi caz am obţinut un defect al iJcretelui antero-lateral al trunchiului, corcs- 

 Xiunzător regiimii lezate a măduvei. Am găsit aici un regenerat medular în faza a doua, 

 cu aspect de măduvă dezorganizată, un defect important al arciu'ilor vertebrale, o asi- 

 metrie a întregii regiuni dorsale a enibritmuhii, lipsa unor piese cartilaginoase şi verte- 

 brale şi lipsa musculaturii in regiunile dorsale şi antero-laterale, corespunzătoare leziunii 

 (fig. 250). Nu este exclus ca în acest caz să se fi produs şi o lezare importantă a somitelor 

 în timpiU electrocauterizării. Din peretele trunchiului ini persistă decît un singur rînd 

 de celvde epiteliale, care acoperă ilirect corpul Wolff. 



în aproape toate cazvu'ile examinate histologic am obseivat modificări mai mult 

 sau mai puţin importante ale coardei dorsale, caie prezintă deformări şi de midte ori dedii- 

 blări sau chiar triplări, modificări ale coastelor şi ale corpuiilor \eitebrale, ale arcmilor 

 vertebrale şi ale musculaturii (fig. 251). 



Eezultatele arătate evidenţiază plasticitatea mă(Unei embrionare, care se mani- 

 festă prin posibiUtăţile de regenerai'e şi de refacere a legătiuilor cu periferia, formîudu-se 

 noi trimchiuri nervoase cu valoare morfo-funcţională de lădăeini anterioare sau i)osteri- 

 oare. Această compensare a defectelor experimentale merge piuă la realizarea unei reţele 

 nervoase suficiente pentrii a permite dezvoltarea nestingherită a extremităţilor pînă în 

 ziua a 12-a de incubaţie. 



Numeroşi cercetători s-au ocupai de problema plasticităţii măduvei embrionare. 

 Astfel este cunoscut că „încărcarea" periferiei prin implantare de oigane în creştere. 



