358 DFZVOLTAREA KEACTI\ ITÂTlI EMBPIOKIT.TI 



şi se află ulterior, pe măsiua formării corpului vertebial, iiiăuiitrul uiiui caual iu iute- 

 riorul vertebrei. Uuele (liutre aceste trunchiuri reintră din nou, diipă un traiect mai mult 

 sau mai puţin lung, în canalul raliidian. 



Comportarea asemănătoare a măduvei lezate, în cazimle experimentale şi în cazu- 

 rile de malformaţii spontane, denotă solicitări asemănătoare ale reactivităţii morfogene- 

 tice a primordiilor nervoase, în ambele cazuri. 



Interpretăm drept efectul interacţiunii sistemului nervos cu organele periferice 

 apariţia tnmchiurilor neoformate. 



Numeroşi experimentatori au putut obţine tiiuichiuii iierAoase neoformate, fie 

 i mplantînd embrionului organe embrionare în creştere, fie muţind inserţiile normale ale mem- 

 brelor. In toate aceste caziiri, pe care nu le putem descrie aici în detaliu, s-a putui con- 

 stata, fie o abatere a trunchiurilor nervoase existente spre organele implantate, fie o neofor- 

 mare de trunchiuri nervoase care se îndreptau spre organul implantat. în toate aceste 

 cazuri, însă, era vorba de efecte de adaptare a unei măduA'e intacte. In cazurile noastre, 

 neoformarea trimchiurilor nervoase se obţine lăsîud intacte organele periferice, care-şi 

 manifestă influenţa lor asupra sistemului nervos central lezat prin provocarea dezvol- 

 tării acestor tnmchiuri noi. 



Eezultatele experienţelor noastre nu ne permit, deocamdată, să ne exprimăm în 

 favoarea sau defavoarea uneia din cele trei ipoteze emise pentru explicarea orientării 

 fibrelor şi trunchiurilor nervoase în creştere, care se îndreaptă spre teritoriile sau organele 

 periferice. îfe referim la teoria chimiotaxiei, la cea a neurobiotaxiei (A. K a p p e r s) şi 

 la cea a structurilor coudiicătoarc preexistente. 



Faptiil că noi am găsit trunchiurile neoformate plecînd numai de la capătul cen- 

 tral al măduvei, pare să verifice influenţa fasciculelor cerebrale şi bulbare descendente 

 şi în general al etajelor superioare asupra neui'oblaştilor medulari care regenerează axonii 

 lor (dacă nu este vorba de înseşi fasciculele descendente). 



Experienţele noastre dovedesc că ganglionii rahidieni pot persista şi în absenţa 

 segmentului medular corcspunzătoi , asigurînd câtva timp, prin prelungirile periferice, 

 unicul contact dintre periferie şi un centru nervos. Trunchiurile axiale regenerate, despre 

 care am vorbit, părăsind canalul rahidian, aduc ulterior contingentul medular, probabil 

 motor, acestor tnmchim-i de legătură dintre ganglion şi peiiferie. 



Prezenţa unor celule nervoase de-a lungul tnmchiurilor neoformate sugerează ideea 

 posibilităţii unei migiări sujdimeutare de contingente de celule nervoase diu tubul neural. 



în momentul cînd cauterizăm măduva, deci în a treia sau a patra zi de incubaţie 

 membrele se găsesc sub imboldid necesar primelor lor faze de diferenţiere. Inervaţia res- 

 tantă după operaţie şi trunchiurile nervoase regenerate se arată suficiente pentru a per- 

 mite diferenţierea morfo-funcţională normală a membrelor pînă în a 12-a zi de incubaţie. 



într-adevăr, noi am găsit membrele, în aproape toate cazurile examinate histologic, 

 în dre]itul defectelor medulaie inervate. 



Observarea curentă, zi de zi, a acestor embrioni Aii ne-a permis să urmărim nu numai 

 creşterea şi dezvoltarea membrelor în dreptul segmentelor lezate, ci şi ajpariţia primelor 

 im'şcări ale acestor membre. Observaţiile noastre asupra mişcai ilor embrionidui concordă 

 cu observaţiile lui V o 1 o h o v. Forma şi mişcările membielor inferioaie în cazurile de 

 electrocauterizări ale măduvei lombo-sacrate s-au menţinut normale pînă în a 12-a zi. 

 ÎNTumai în trei cazuri operate de noi, membrele inferioare sau cele superioare — în inter- 

 venţiile pe măduva cervico- dorsală — au fost oprite în dezvoltare, luind o formă conică. 

 Ifu este exclus ca, în aceste caziu-i, să se fi produs, intr-o oarecare măsmă, o vătămare 



