REACTIVITATEA !jl DEZVOITABEA SlSTEMUI,UI NEEVOR 359 



ix solniţelor. în toate celelalte cazuri, cum am ,spu,s, dezvoltarea s-a desfăşurat, uormal 

 pînă îu a 12-a zi. 



Abia din ziua a 15-a sau a IG-a embriouii operaţi au prezentat tulburări morfo- 

 funcţionale manifeste. Poziţiile vicioase (fig. 231 şi 232) şi absenţa mişcărilor spontane 

 constatate începînd de la această dată ne arată că regenerările care an avut loc şi au 

 putut satisface exigenţele proceselor de ontogeneză pînă la această perioadă au devenit 

 acum insuficiente, continuarea unei dezvoltări morf o -funcţionale normale necesitînd, 

 din acest moment, integritatea sistemului nervos central şi periferic. 



în legătură cu aceste fapte poate fi folosită şi observaţia amintită mai siis, a unui 

 l)ui proaspăt eclozat, căruia i s-a făcut, în a treia zi de incubaţie, o simplă deschidere a 

 tubului neural caudal (mieloschizis). Imediat după ecloziune, acest animal a putut să stea 

 în picioare şi să meargă. Abia după două zile, adică pe măsură ce acest organism a suferit 

 excitaţiile şi exigenţele noului său mediu, a început să se manifeste insuficienţa sistemului 

 său nervos lezat anterior şi s-au instalat progresiv o paraplegie şi o atrofie a musculaturii 

 membrelor inferioare. 



Observaţiile noastre concordă în multe privinţe cu reziiltatele obţinute de 

 V.H a m b u r g e r cu ocazia cercetărilor sale asupra regenerării sistemului nervos la amfi- 

 bieni. Membrele în dezvoltare ale larvelor de anvire, experimental denervate, au prezentat 

 o încetinire în procesul de creştere, paralizii şi atrofii musculare. Această oprire din 

 creştere a apărut însă numai la cîteva săptămîni după operaţie şi a persistat o anumită 

 jierioadă de timp. 



Cercetările noastre experimentale sînt abia la începutul lor. Ne propunem să 

 continuăm stiuliul activităţii enzimatice la nivelul măduvei şi truuchiurilor în regenerare, 

 studiul mielogenezei acestor trunchiuri şi efectul distrugerii prealabile a membrelor asupra 

 intensităţii şi ritmului proceselor de regenerare din sistemul nervos central şi periferic al 

 embrionului. Yom trece la studiul neuroinfecţiilor embrionare. 



Darwin a conceput regenerarea ca o recapitulare a anumitor stadii ontogenetice. 

 Eegenerarea devine astfel un mijloc de studiu al ontogenezei sau, invers, cimoaşterea 

 ontogenezei ijermite înţelegerea proceselor de regenerare. în experienţele noastre rege- 

 nerarea măduvei porneşte — cum s-a văzut — de la neoformarea tubidui neural ; se reia 

 deci un stadiu iniţial al ontogenezei. 



Credem că procesele de regenerare nu pot fi înţelese dacă nu sînt concepute ca 

 efectul interacţiunii dintre părţile constitutive ale organismului embrionar şi toţi ceilalţi 

 factori ontogenetici, interacţiune care-şi schimbă caracterul în fiecare stadiu de 

 dezvoltare. 



începînd cu a opta şi a noua zi de incubaţie putem observa, în măduva şi în gangli- 

 onii rahidieni ai embrionului de găină, semnele morfologice ale instalării unei noi faze 

 funcţionale. 



Pînă la această dată, pericariouii erau repartizaţi, în mud uniform, in ganglionul 

 rahidîan, neprezentînd diferenţe structurale de diferenţiere. Cehdele ganglionare, de tip 

 bipolar, primesc dintr-o parte prelungirea aferentă, ale cărei ueurofibrile se pot urmări 

 pînă în interiorul citoplasmei polului periferic al cehdei, iar pe de altă parte emit prelun- 

 girea centrală, mai fină, ce se îndreaptă spre rădăcina posterioară, 



începînd cu ziua a noua de incubaţie observăm apariţia unei diferenţieri mor- 

 fologice care cuprinde însă numai o parte a celulelor din ganglionul rahidian. Gru- 

 purile celulare situate în partea ventrală (îndreptate spre nervul rahidian) au devenit 



