CONCEPŢIA MICIUUIMSTA A GREFEI 469 



2. Transplantarea de ovule fecundate. Aici partenerul (a) este reprezentat de un 

 organism adult femeniu. Partenerul (b) este de fapt ovula fecundată şi mai tîrziu embrionul 

 aparţiuînd unei alte rase. Ovula fecundată de altă rasă este introdusă iu oviductul parte- 

 nerei jîrintr-o intervenţie chirurgicală. 



3. Schimb de albuş între ouă provenite de la păsări de rasă sau specie diferită. 



1. Hibridarea vegetativă prin transfuzii de sînge. Aici, ca , şi la punctul 3, partenerii 

 nu mai vin în contact flirect, ci se foloseşte numai un ţesut sau un produs al unui partener, 

 care se introduce în celălalt. 



5. Couereseenţa a două animale de rase sau specii diferite. Prin această metodă 

 se realizează chirurgical o unire temporală, de exemplu a cavităţilor peritoneale ale celor 

 doi parteneri. . 



6. Metoda mentorului sexual. Această metodă constă în asimilarea de către orga- 

 nismid matern şi a spei'matozoizilor care nu servesc direcţia feeimdaţie. Se folosesc şi ames- 

 teciui de sperme homeorasiale, heterorasiale sau heterospecifice. 



Se vede că metodele citate lucrează fie cu perechi de parteneri echivalenţi, homeo- 

 sau heterostadiali, heterorasiali sau heterosi^ecifici, fie cu parteneri neechivalenţi, dintre 

 care numai unul reprezintă un organism complet, capabil să asimileze substanţe elabo- 

 rate de un alt organism, cxi care însă primul nu mai vine în contact (.lirect. 



Indiferent însă de modul de oferii-e al substanţelor active în toate aceste variante 

 experimentale de combinare a partenerilor, se urtnăreşte modificarea metabolismului 

 organismului silit să introducă în mediul său intern aceste substanţe. 



în cazul concrescenţei a doi parteneri animali, care au depăşit stadiile evoluţiei 

 embrionale şi fetale şi nu se mai află în dependenţă faţă de organismul matern sau de re- 

 zervele trofice acumulate de acesta, influenţarea reciprocă depinde în mare măsură de 

 reacti\"itatea sistemului neuro -umoral al partenerilor, care asigură în acelaşi timp uni- 

 tatea organică interioară şi legătura cu mediul ambiant. Aici trebuie contat însă pe 

 întreaga gamă a reacţiilor imimobiologice. 



Partenerii reuniţi prin concrescenţă devin astfel unul pentru celălalt, în mod reci- 

 proc, excitanţi extero- şi interoceptivi (aceasta mai cu seamă prin acţiunea substanţelor 

 schimbate reciproc). 



Trebuie să considerăm ca aparţinând ijroblemei generale a hibridării vegetative 

 vastul material experimental existent referitor la contopirea embrionilor întregi în stadiid 

 de blastomere, implantările de porţiuni de gastrulă sau neurulă, respectiv schimbări de 

 asemenea porţiuni între embrioni de iasă sau specie diferită, parabioza embrionară pe 

 cale sanguină, parabioze ex^jerimentale între animale pe deplin dezvoltate. 



Este evidentă şi legătura problemei hibridării vegetative cu cea a transplantării 

 terapeutice heteroplastice de ţesutiu-i sau organe. 



Majoiitatea covîrşitoare a cercetătorilor care stau pe poziţiile geneticii tradiţionale 

 . formale şi care s-au ocupat cu problema transplantării interpretează însă rezultatele obţi- 

 nute de pe poziţiile mecaniciste. Interacţiunilor care se pot dezvolta între un heterotrans- 

 I)lant şi o gazdă nu li se acordă decît o importanţă secundară şi unilaterală. Preocupîndu-se 

 în primul rînd de fenomenele de intoleranţă, de intoxicaţia parabiotică, de i)uterea anti- 

 genică a implantrdui cu formarea anticorpilor în gazdă, se trece cu vederea posibilitatea 

 obţinerii în gazdă a unor calităţi noi, care îi pot fi conferite de o grefă. 



