470 CKRCETĂRI ASUPRA BIOLOGIEI HETEEOGREFEI.OR 



în arsenalul terapeuticii actuale, transplantarea de organe sau ţesuturi constituie 

 o metodă importantă, cu perspective de dezvoltare. în concepţia tradiţională a practicii 

 grefelor, a transplantării terapeutice, implantul este iu majoritatea cazurilor considerat 

 ca înlocuitorul unei pierderi de substanţă sau de funcţie, suferită de primitorul trans- 

 plantului. 



în această concepţie, grefomil este deci un înlocuitor morf o -funcţional mai mult 

 sau mai puţin perfect. 



în alte cazuri, gi-efa sei'veşte numai ca structură de sprijin pentru un regenerat 

 propriu al gazdei, avîud deci numai un rol trecător. 



Ou concepţia ,, grefei de înlocuire" nu se epuizează încă totalitatea posibilităţilor 

 biologice ale grefelor. 



Embriologia experimentală a scos la iveală extraordinare efecte de interacţiune 

 care se pot obţine în cazul implantării homeo- sau heteroplastice a unor părţi ale corpvdui 

 embrionar, în anumite perioade ontogenetice. După cum se ştie, o grefă a buzei dorsale 

 a blastoporidui, la amfibieni de pildă, poate detei^mina dezvoltarea heterotopă a imui 

 întreg sistem axial (tub nem'al, somite etc.) pe lîngă cel propriu al primitorului (S p e e- 

 m a n). Alt exemplu din Literatura recentă : homeogrefe de organe care pot provoca hiper- 

 trofia organului corespunzător propriu al gazdei (P. W e i s s). 



Vastul material experimental adunat de I. V. Mici vi r i n şi de elevii lui, în 

 legătiu'ă cu hibridai ea vegetativă la plante, dar şi datele experimentale obţinute pe ani- 

 male, au lărgit considerabil conceptul biologic al raporturilor care se pot stabili între o 

 grefă şi o portgrefă (gazdă). La animale îndeosebi, aceste date trebuie puse în concordanţă 

 cu cele ale cercetărilor imimobiologice. 



Grefa apare nu numai capabilă să înlocuiască funcţii pierdute sau defecte de sub- 

 stanţă ale gazdei : prin schimbul şi asimilarea reciprocă a produselor se pot jiroduce influen- 

 ţări în ambii isarteneri, de natură şi grad diferit. Concepţia miciurinistă a grefei lărgeşte 

 deci principial domeniul aplicabilităţii şi eficacităţii transplantelor, trecînd de la „trans- 

 plantul de înlocuii-e", la ,, transplantul de conferire de însuşiri noi" (transplantul ,,de 

 transfonnare", „de modificare", de ,, dirijare") ^). 



Homeo- sau heterogrefa ar putea să fie deci nu numai o i)arte vie de origine străină 

 care s-a integrat în gazdă şi care continuă să trăiască şi să funcţioneze în noul mediu, ci şi 

 o sui'să de substanţe necelulare sau celulare, care, difuzînd în gazdă, îi conferă însuşiri noi, 

 imprimînd ţesuturilor acesteia caractere noi morfo-funcţionale. într-adevăr, schimbul de 

 substanţe între implant şi gazdă se poate caracteriza şi prin domeniul morfologic căruia 

 (sau cărora) îi aparţin elementele care participă la acest schimb. Astfel, o grefă multice- 

 lulară poate să diiuzeze şi să primească celule, structuri subcelulare, substanţe intra- 

 celulare, grupări macromoleculare, compuşi chimici cu molecule mai mici etc. 



Metoda izotopilor radioactivi (a atomilor marcaţi) permite decelarea imei difuziuni 

 dintr-o sau într-o grefă pină la nivelul macro- şi micromolecidar. (Prin autoradiografia, 

 contorul Geiger-Muller). 



Metoda folosită de noi în cercetările pe care le vom prezenta pe scurt în acest capitol 

 permite decelarea difuziunii la nivelul celular, lucrînd cu celule ,,maicate" prin pigment. 



„Infecţia" cu celule pigmentare, difuzimiea melanoblaştilor dintr-o grefă în perioada 

 posteclozională (respectiv postnatală) sau în perioada embrionară a fost studiată în mod 

 multilateral şi amămmţit de numeroşi autori, îndeosebi de B. H. Willier, Eowles, 



1) Ultimul termen mi-a fost sugerat de acad. V. Mîrza. 



