CONCEPŢIA KICIUEINISTA A CEEFII 473 



embrionare — un fascicul format din cîţiva axoni, pătrunzînd în axa conjunctivo-vasculară 

 a papilei în vecinătatea vasnlui capilar (fig. 285). 



Factorii actuali, care determină această comportare a unor parcele ale tegumentului 

 embrionar, de altfel strict specific repartizate, sînt tot atît de puţin cunoscuţi ca şi cei 

 prezenţi si activi la aiiariţia altor piimordii de organe în corpul embrionului. 



în aiara convingerii noastre, că totalitatea complexului embrionar ^), prin inter- 

 acţiunea complicată a tuturor componenţilor săi, creează, în decursul dezvoltării indivi- 

 duale, difeienţele şi particularităţile locale care, o dată apărute, vor participa Ia rîndul lor 

 la interrelaţii in sinul acestui complex, nu cunoaştem decît foarte puţin forţele motrice 

 concrete, actuale, local prezente şi active, cărora li se datorează, în idtima linie, un proces 

 cUm este de jiildă formarea papilelor der mo -epidermice. Nu vom intra aici în detaliile 

 teoriilor localizării şi determinării embrionare. 



Genetica tradiţională nu poate explica localizarea decît invocînd efecte de 

 interacţiune între un anumit mediu în prealabil constituit şi un ansamblu de purtători 

 de potenţialităţi, dintre care (înăuntrul acestui mediu dat) se poate realiza (conform acestei 

 teorii) numai cîte o mică parte, şi anume tocmai ceea ce se observă în realitate. Nici feno- 

 menele de inducţie, observate de Speeman şi şcoala lui, nu explică mecanismul intimai 

 localizării, ci U con stată nujnai în anumite condiţii experimentale (raporturi între primordii). 



Noi am ales ca obiect de studiu papilele dermo-epidermice fiindcă ele, prezentînd 

 aceeaşi problemă generală a localizării şi determiuării ca şi celelalte primordii de organe, 

 sînt mai uşor accesibile experimentării şi observaţiei. 



Studiul relaţiilor dintre zonele de creştere intensă, dermo-epidermice şi melano- 

 blaştii proprii (in cazul unei rase pigmentate) permite un prim contact cu unii factori activi 

 în jjrocesul de formare a papilelor. 



La rase pigmentate de găină (Piymouth etc.) se observă cum melanoblaştii proprii, 

 difuzaţi în derm, venind din crestele gangliouare ale tubului neural şi ajungînd hi contact 

 cu zonele de creştere intensă dermo-epidermică (zonele de manifestare şi influenţă a unor 

 factori de creştere), sînt antrenaţi de aceşti factori locali şi participă în papile la procesul 

 lor de creştere intensă. De altfel observăm aici şi un epiteliotropism intens al melanoblaş- 

 tilor, care sînt parcă atraşi către epiteliul tegumentar, înspre care se îndreaptă cUn derm 

 şi din interiorul embrionului (imde îi găsim în preajama organelor axiale, M. D e 1 e a n u). 

 O dată ajunşi în contact cu epiteliul ectodermic, melanoblaştii pătrund în spaţiile inter- 

 celulare ale epiteliului epidermic. 



Celulele imigrate — melanoblaştii — se arată deci sensibile la influenţa unor factori 

 locali de creştere. Melanoblaştii care se află însă alături de zonele dermo-epidermice, în 

 tegumentul interpapilar, îşi păstrează, spre deosebire de cei ajunşi în sfera de influenţă 

 a papilelor, ritmul lor lent de creştere. 



Stimulul de creştere şi multiplicare, existent în papilă, s-a transmis deci melano- 

 blaştilor. Zona de influenţă a acestui stimul rămîne însă strict locală, în cuprinsul primor- 

 diilor papilelor, stimulii nefiind legaţi de un factor umoral, capabil să difuzeze la distanţă. 

 Acest lucru reiese din următoarea experienţă complementară. 



Se implantează, în tegumentul embrionului de 3 zile de incubaţie, tegumentul unui 

 alt embrion cu 4—5 zile mai înaintat, de aceeaşi sau de altă rasă (se păstrează corespon- 

 denţa topografică între locul de origine al implantului şi locul de implantare). în asemenea 



') Complex embrionar = constituenţii embrionului împreună cu factorii mediului său apropiat şi înde- 

 părtat cu care dezvoltă interacţiuni. 



