CONCEPŢIA Miciurinista a grefei 475 



mentatc — ale portgrefomilui Leghorn şi în felul acesta se obţine o zonă tegumentară 

 întinsă a gazdei, eare prezintă o pigmentare neagră de tip PlyVnouth, situată de jur îm])re- 

 jurul tranisphintului (fig. 289, 290, 292 şi 298). 



A luat naştere un organ hibrid, format din elementele gazdei Leghorn şi din elemen- 

 tele imigrate din implantul aparţinînd rasei Plyraouth. 



Şi grefele heterospeeifice (fazan ete.) difuzează melauoblaştii lur eu uşurinţă în 

 tegumentul embrionului de găină. 



în experienţele descrise pînă acum, melanoblaştii, uşor de urmărit prin coloraţia 

 loi', sint nu numai simpli imigranţi în zouehi de creştere dermo-epideimice, dar şi imigranţi 

 proveniţi dintr-un organism embrionar de altă rasă (sau chiar de altă specie). 



Difuziunea melanoblaştilor dintr-o heterogrefă —fapt bine cunoscut în literatură — 

 poate fi urmărită pas cu pas prin observaţia vitală (fereastra tăiată în coaja oului). Multi- 

 plicarea rapidă a melanoblaştilor ajunşi în dreptul papilelor relevă morfologic intensita- 

 tea şi localizarea zonelor de influenţă a unor factori de creştere. 



Şi în cazul heterorasial se observă o mai slabă înmulţire a melanoblaştilor în tegu- 

 mentul dintre papile şi epiteliotropismul despre care a fost vorba mai înainte. într-adevăr, 

 şi aci melanoblaştii heterosiiecifici sint atraşi de epiteliul ectodermic tegumentar şi pătnmd 

 în interstiţiile dintre celulele epiteliale ale acestuia. în contact cu celulele epiteliale, melano- 

 blaştii le cedează gi-anule de pigment, care se detaşează din corpul lor (vezi capitolul pre- 

 cedent, ,,Fagocitoza melanoblaştilor"). 



Influenţa factorilor de creştere descrişi asupra melanoblaştilor difuzaţi se in- 

 tensifică paralel cu dezvoltarea papilelor, fapt care reiese cu claritate din următoarele 

 experienţe : 



în tegumentul unui embrion Plymouth, rasă pigmentată, de 3 zile de incubaţie, 

 se implantează un fragment de tegument dorsal al unui embrion aparţinînd rasei Leghorn 

 de 8 zile de incubaţie. Melanoblaştii gazdei mai tinere, care apar abia spre sfîrşitul celei 

 de a cincea zile de incubaţie, încă relativ puţin dens repartizaţi, difuzează în grefonul onto- 

 genetic mai înaintat, unde se midtiplică cu o viteză surprinzătoare. Viteza de multiplicare 

 a melanoblaştilor gazdei (Plymouth, care de data aceasta invadează grefonul normal nepig- 

 mentat) în contact cu papilele grefei, devine mult mai mare decît în propriul lor organism 

 de origine (fig. 293 şi 297). 



Papilele Leghorn implantate, care în primele zile după transplantare, urmărite prin 

 observaţie vitală, s-au menţinut nepigmentate conform originii lor, se înnegresc acum brusc 

 în 24 de ore prin înmulţirea furtunoasă a melanoblaştilor Plymouth, contrastînd cu însăşi 

 pielea gazdei, macroscopic încă necolorată. 



Din această experienţă trebuie să tragem concluzia că factorii de creştere sînt 

 mult mai activi în implantul ontogenetic mai avansat, producînd, în acest caz, efectul 

 descris asuju'a melanoblaştilor difuzaţi dintr-o gazdă mai tinără (atracţia celulelor spre 

 un centru ,, excitat"). 



Pentru dezvoltarea în bune condiţii a implantelor de tegument este absolut nece- 

 sară stabilirea legăturii cu circulaţia sanguină a gazdei. Papilele implantelor heterorasiale 

 saii heterospeeifice nu mai cresc dacă nu sînt invadate de anse capilare, care provin 

 din organismul gazdei. Din această cauză, transplantarea tegumentului embrionar este 

 mai grea în fazele înaintate ale dezvoltării papilelor, cînd necesităţile de irig.iţie sanguină 

 sînt mai mari. 



Două experienţe ajutătoare, făcute împreună cu M. Deleanu, i)ot aduce 

 lămuriri în această problemă. 



