476 CERCETĂRI ASUPRA BIOLOGIEI HETEROGREPEIOR 



Uu fragment de tegument dorsal al embrionului Plymouth de 7 zile de incubaţie 

 (deci la apariţia primordiilor papilelor) este introdus in cavitatea amniotică a unui embrion 

 de 4 zile de incubaţie, aparţinîud rasei Leghoru. Prin observaţia vitală se poate vedea 

 cum fragmentul, plutind liber în lichidul amniotic, se dezvoltă mai departe. Papilele cresc, 

 melanoblaştii se multiplică. în aceste condiţii experimentale, fragmentul de tegument, 

 introdus în cavitatea amniotică, nu are posibilitatea să stabilească vreo legătură cu circu- 

 laţia sanguină a gazdei. Dezvoltarea fragmentului continuă circa 4 zile în aceste condiţii 

 de cviltură in lichidul amniotic .şi deci în cavitatea amniotică a unui embrion viu, in care 

 acest lichid se reînnoieşte continuu, primind substanţe excretate la nivelul tegumentului 

 gazdei. După acest termen de 4 zile se observă de obicei o necroză bruscă a tegumentului 

 introdus. 



Fără aprovizionare cu singe, fără inervaţie, cultm'a consumă o anumită rezervă 

 metabolică, acumulată încă în timpul interacţiimii nestingherite cu totalitatea organis- 

 mului din care a fost separată, după consumarea căreia urmează moartea fragmentului 

 de tegument. 



în legătură cu această experienţă remarcăm că C. E î m n i c e a n u a desco- 

 perit, recent, o importantă încărcare cu glicogen a stratului bazai epidermic din mugurii 

 embrionari ai fanerelor. Explantarea unui fragment de tegument embrionar în lichidul 

 subembrionar permite în anumite cazm-i continuarea creşterii vu-fm'ilor papilelor. Uneori 

 apar însă fenomene de creştere anormală sau se instalează creşterea histotipică cu pier- 

 derea caracterului de organ. 



Nu toate categoriile de melanoblaşti prezintă aceeaşi reactivitate faţă de factorii 

 de creştere din papilele tegumentare. 



Cercetări amănunţite, prin care verificăm, împreună cu M. D e 1 e a n u, observa- 

 ţiile anterioare ale lui H. L. H a m i 1 1 o n, făcute în cultmi de ţesutmi, ne-au confirmat 

 existenţa constantă de promelanoblaşti, distribuiţi în mod tipic în anumite regiuni ale 

 tegumentului embrionar al rasei Leghorn alb (dominant). Aceşti promelanoblaşti se pot 

 transforlna chiar în melanoblaşti în proporţii care variază la diferite linii, persistind, ca 

 atare, im sciirt timp din perioada preeclozională, după care dispar. 



Noi considerăm aceşti melanoblaşti rari şi efemeri ca pe o recapitulare embrionară 

 a unui caracter filogenetic mai vechi, care nu mai apare la individixl adult actual (fig. 294). 



S-ar jjutea discuta şi efectul dominanţei cidorii ,,albe" tipice la rasa Leghorn, cu 

 care lucrăm şi care s-ar manifesta cu toată tăria numai în faze ontogenetice embrionare 

 mai înaintate, şi nu la începutul ei. 



Spre deosebire de melanoblaştii raselor actualmente pigmentate, aceşti melano- 

 blaşti rudimentari, filogenetic slăbiţi (comparabili cu anumite organe embrionare trecă- 

 toare), nu participă la creşterea activă din papilă, arătindu-se numai în foarte mică măsură 

 sensibili la acţiunea factorilor de creştere. Iată o experienţă ajutătoare în legătură cu 

 acest fenomen. 



Se excizează tegumentul embrionar al embrionului de găină Leghorn de 7 zile de 

 incubaţie şi se transplantează în locul discului embrionar, în prealabil îndepărtat, al imui 

 ou de 50 de ore de incubaţie. Gălbenuşul cu cavitatea subembrionară şi resturile ariei vas- 

 culare constituie acum mediul cu care tegumentul (aflîndu-se în locul embrionului) stabi- 

 leşte legături şi continuă să crească şi să se dezvolte (această nouă metodă de cultm'ă 

 „in ou" in locul discului embrionar va putea fi folosită şi i^entru alte cercetări) (fig. 295). 



în aceste condiţii de creştere, un număr de promelanoblaşti Leghorn se transformă 

 în melanoblaşti, probabil în condiţiile lipsei circulaţiei sanguine, necesare în mod normal 



