CONCEPŢIA MICltTElNlSTĂ A GEEPEI 477 



acestui stadiu de dezvoltare a tegumentului. După apariţia melaninei in aceşti promelano- 

 blaşti se retransplantează tegumentul pe corpul unui embrion Leghorn de 3 zile, vinde 

 acesta se vascularizează (din partea gazdei) şi îşi continuă dezvoltarea. Mclanoblaştii apăruţi 

 în condiţiile creşterii pe ou dispar acum rapid. 



Din aceste obseivaţii tragem concluzia că „factorii de creştere" trebuie să acţioneze 

 asupra unor elemente sensibile, capabile să reacţioneze, şi că melano1)laştii pot pierde 

 această reactivitate în faţa factorilor de creştere din zonele dermo-epidei mice. Desigur 

 că aici ar putea acţiona substanţe (factori) umorale melauogenetice. 



A privi însă ,, factorii activi", în fenomenele analizate pînă acum, ca strict locali 

 sau chiar strict intrinseci, nu numai ca efecte ale lor, ci şi ca o condiţionare totală, ar fi o 

 greşeală conformă cu unele concepţii extremiste a aşa-zisei ,, mecanici a dezvoltării". Trebuie 

 însă subliniat aici că specificul ,, mecanicii dezvoltării" nu rezidă numai într-un complex de 

 tehnici de cercetare, şi ea nu trebuie confundată cu aceste tehnici. ,, Mecanica dezvoltării" 

 tradiţională nu este un grup de metode şi tehnici, ci o concepţie, care a fost dominată 

 mult timp de modul de gîndire mecanicist ^). Eezultatele obţinute prin folosirea dife- 

 ritelor metode şi tehnici pot fi însă interpretate totdeaima materialist-dialectic, deci 

 corect ştiinţific, ţinîndu-se seama de interacţiunea în continuă dezvoltare a tutru-or părţilor 

 complexului embrionar, de istoria lor filogenetică, de rolul factorilor ecologici etc. 



HETEROGEEFE DIFUZOAEE DE PEOMELANOBLAŞTI 



în domeniul cercetărilor noastre, acest lucru devine evident cînd trecem de la 

 heterogrefe interrasiale sau interspecifice la heterogrefe la care donatorul, respectiv primi- 

 torul, diferă de partenerul său (gazdă sau grefă) prin tipul lui de dezvoltare. într-adevăr, 

 speciile nidifnge şi nidicole diferă între ele jn-in ritmul şi durata succesiunii treptelor onto- 

 genetice embrionare. Cercetînd comportarea heterogrefelor embrionare între specii niiUfuge 

 şi nidicole (cu ritmul rapid, respectiv lent al diferenţierii preeclozionale), experienţe începute 

 în colaborare cu acad. V. D. M î r z a, se pot observa fapte noi, care nu apar în cazul 

 partenerilor cu acelaşi tip de dezvoltare sau rămîn inexplicabile dacă la alegerea partenerilor 

 se ţine seama numai de diferenţele de rasă şi specie, şi nu şi de cele legate de tipul de 

 dezvoltare. 



Acest gen de cercetări nc-a jDermis ca să evidenţiem împreună cu M. D e 1 e a n u, 

 existenţa unor însuşiri biologice ale tegumentului care demonstrează determinarea timpurie 

 a proceselor locale de către modul de dezvoltare a complexului embrionar luat ca un întreg 

 istoric determinat. 



într-adevăr, existenţa unei faze aproape larvare, intercalată între ecloziune 

 şi atingerea maturităţii (imaturitatea jjosteclozională), apare nu numai sub aspectul unei 

 încetiniri a diferenţierii neuxo -umorale, ci, după cum se va vedea, imprimă tegumentului, 

 şi probabil tuturor părţilor organismului, însuşiri caracteristice biochimice, metabolice, 

 chiar în perioade precoce ontogenetice. Puii păsărilor nidante, spre deosebire de cele 

 nidifuge, sînt protejaţi de cuib si de jn-ezenţa părinţilor. Coloritul lor, caracteristic 

 speciei sau rasei, ada^atat Ia mediu, nu trebuie să apară încă în această perioadă (vezi 

 Ch. Darwin, ,, Originea omului şi selecţia sexuală la păsări, culoarea şi construcţia 

 cuiburilor"). în schimb, la părinţi, instinctele de îngrijire a puilor trebuie să se dez- 

 volte foarte midt (construcţia de cmburi, hrănirea şi protecţia puilor etc). 



^) Fără a nega că concepţia mecanicistă poate determina alegerea unui anumit tip de tehnici. 



